PO RESNIČNI ZGODBI
Hej, Tommy! –Taksi!
Cigare, cigarete.
Odlična ideja.
Pozdravljen, New York! Vesel sem, da sem tukaj.
Hvala, da ste prišli na sobotni večer v Copacabano.
Nocoj se boste zelo zabavali. Trudili se bomo, da bo res tako.
Posebna zahvala gre g. Julesu Podellu, ki nas je povabil sem.
Pa začnimo!
Cigare? Cigarete?
Hvala, ljubica.
Cigare?
Pozdravljena, lepotička. Tu je moj plašč. Vidiš ta klobuk?
Varuj ga z življenjem, saj sem ga dobil od matere.
Seveda, g. Loscudo.
To je zate. –Hvala, gospod.
Gio! –Carmine!
Kako si? –Lepo te je videti. –Hvala, to ne bi bilo potrebno.
Pridite, gremo.
Tega poba, Bobbyja Rydella, sem pred časom videl v južni Philadelphiji.
Nihče ga ni poznal. –Zdaj pa ga vsi.
Daj mi Loscudov klobuk. –Paziti moram nanj. –Vem, sem slišal.
Daj mi ga. Daj no.
Bodi spoštljiv in pazi na jezik. –Utihni. –Dela tu, frajer.
In, kaj boš?
Tony Ustnica!
Roko si položil name? –Naredite si uslugo in odidite s prijatelji.
Ne boš mi ukazoval. Sploh veš, kdo sem? Nazaj noter grem.
Povej Podellu, da bom požgal to beznico, če ne dobim klobuka!
Joe, našli ga bomo, prisežem. –Resno? –Našli ga bomo.
Povej tistemu debelemu židovskemu prascu, da mu bom požgal lokal!
ZARADI PRENOVE ZAPRTO
Spet bom moral voziti smetarske tovornjake.
Jezus, Loscudu se je zmešalo.
Nocoj smo lepo zaslužili. –Mislil sem, da boš tipa ubil.
Bolje da nastrada on kot pa jaz.
Kaj boš delal ti? –Ne vem. Morda v stričevi piceriji.
Pa ti? –Dva meseca bom popival.
Pelji me domov. –Srečno. –Tudi tebi. –Se vidimo, Carmine.
Ne bi smel … –To se ne bi smelo zgoditi … –Nočem … Moj klobuk!
Slišal sem, da ga pogrešate, zato sem malo povprašal okoli.
Tisto babnico sem hotel ubiti. –Ne, ni bila njena krivda.
Kdo je upal ukrasti Giov klobuk? –Ne skrbite. Poskrbel sem zanj.
Upam, da si ga prebutal. Na, pospravi v hranilnik.
Ne, hvala. Bilo mi je v veselje, g. Loscudo.
Ne nakladaj in vzemi. Od zdaj nisem več g. Loscudo.
Zdaj sva prijatelja. Lahko mi rečeš Gio.
Bronx, New York
Dobro jutro. –Lahko noč.
Zaostajajo za točko. Odbija Maris. –Zdaj mora zadeti. –Vrže zavito žogo.
Daj, Maris, daj! Daj, zadeni jo!
Zmoremo! –Johnny, tiho, vse boš pokvaril.
Johnny, bi lahko kričal malo tišje?
Maris odbija. –Zbudil si me.
Kaj sploh počnete tukaj? –Delamo družbo Dolores.
Daj no. –Tony!
Ne moreš spati, moje hčere pa pustiti same s tema črnuhoma.
Razumeš, kaj ti pravim?
Nisem vedel, da bodo poslali opice.
Sramota. To je delo za Italijane!
Hvala.
Daj, Maris. –Daj, zadeni jo!
Pospremila vaju bom. –Hvala. –Izenačiti moramo.
Daj, no. –Najlepša hvala. –Če bodo težave nas pokličite.
Daj. –Drugič odbija.
Odbil jo je daleč stran.
Uspelo nam je! –Zmaga je naša!
Super, zdaj vodimo. –Nazaj v igri smo!
To je prava stvar! –Dajmo, še enkrat.
Dajte!
Tony, obleci se. Jedli bomo.
To! Ne bo sedme tekme!
Zahvaljujemo se ti za te darove. Amen. –Amen.
Če kdo sliši za kakšno delo, naj pove.
Dolor. –Kaj? –Prosim, no.
Si bil odpuščen? –Ne.
Copa je zaprta zaradi prenove, zato rabi začasno delo.
Ja, ja, veliki gospodje. Samo zapravljanje.
Nehaj. Tla so bila plesniva, zato jih je treba zamenjati.
Pozna veliko ljudi. Hitro bo kaj našel.
Imel si možnost na področju predelave odpadkov.
Ne bi smel pretepsti delovodje. –Prav mu je, ker me je zbudil.
Naš Tony.
Ne morem verjeti, da so izgubili. –Ne skrbi. Sprosti se.
To se še ni zgodilo. –Zmagali bomo v prvenstvu.
To bo lahko zasluženih 50 dolarjev. –Bomo videli.
No, pa so tu.
Johnny, Tony, kako sta? –V redu. Pa ti, Paulie?
Dobro. Johnny pravi, da si naenkrat pojedel 48 burgerjev.
Sirovih burgerjev. –Tako je, Frankie.
Ne verjamem. –Koga briga, če mi verjameš?
Gorman, koliko je rekord za hrenovke? –18, Debeli Paulie.
Tonyja ni bilo na tekmovanju. –Tekmovanje? Lačen sem bil.
Tako bo. 50 dolarjev, ena ura časa, zmaga tisti, ki poje več.
Z nadevi.
Koliko tehtaš? –117 kil. –Toliko tehta ena tvoja ritnica.
Prisežem na taščino življenje.
No, pa greva.
Zberi se, Ustnica. Slon je pravkar pokončal 19.
Daj, Ustnica!
Gremo, Tony. Začni! Sramoto si delaš!
Sramotiš sina! Debeli te bo premagal!
Hej, Nicky. Domača naloga? –Ja. –Tako je prav.
Kje si bil? –Pri Gormanu. –Pripravljam večerjo.
S Paulijem sem za 50 flik stavil kdo več poje. Žival, pospravil je 24 hrenovk.
Si nor? Izgubil si 50 dolarjev? –Prosim te, Dolores …
Zmazal sem jih 26.
Veš, da imaš srečo? V ponedeljek morava plačati najemnino.
Oglasi se.
Ja? –Hej, Ustnica. Neki tip je klical. Doktor, ki rabi šoferja.
Te zanima? –Ja. –Jutri popoldan imajo razgovore.
Naslov je Seventh Avenue 881. Ob 14.15 bodi tam.
Oprostite … –Trenutno nismo odprti,
lahko pa kupite karte za nocojšnji koncert.
Je že v redu. Mislim, da imam napačen naslov.
Je tu kakšen zdravnik? –Zdravnik? –Ja, dr. Shirley.
Potem imate pravi naslov. Dr. Shirley živi nad dvorano.
Dober dan.
Prišel sem za šoferja. Tony Ustnica.
Niste na seznamu. –Zagotovo sem napisan.
Ne, niste.
Tu je samo Tony Vallela … –Ja, Vallelonga. To sem jaz.
Izpolnite, medtem ko čakate. –Kaj? –Prosim, izpolnite.
Ja, bom.
Sedite.
G. Vallelonga, oprostite, da sem vas pustil čakati.
Sem dr. Donald Shirley. –Tony.
Prosim, sedite.
Imate pa lepo. So rogovi pravi? –Ja, to so pravi slonovi okli.
Kaj pa tisto? Je to kočnik?
Kaj? –Kočnik. Zob morskega psa.
Morda tigrov zob. –Dobil sem ga v dar.
Mislil sem, da grem v ambulanto. Rekli so, da doktor rabi šoferja.
Je to vse, kar so vam rekli? –Ja.
Je malo bolj zapleteno. Ste bili profesionalni voznik?
Ja. Predelava odpadkov. Vozil sem smetarski tovornjak.
Tudi šefa vozim ponoči domov.
Voziti znam vse. Limuzine, vlečna vozila, pluge. Karkoli s kolesi.
Kakšne izkušnje še imate? –Delal sem v različnih lokalih.
Wagon Wheel, Peppermint Lounge, Copacabana.
Kakšen položaj? –Kako to mislite?
Kaj ste delali tam? –Odnosi z javnostmi.
Nekaj razčistiva, Tony. Nisem zdravnik. Sem glasbenik.
Pesmi?
Grem na turnejo. Večina koncertov bo na jugu.
Atlantic City. –Ne, še južneje.
Začeli bomo rahlo na zahodu, nato pa bomo ostro zavili.
Kentucky, Južna Carolina, Tennessee, nato pa še skozi Mississippi.
Bi vam bil problem delati za črnca? –Ne.
Ravno včeraj sva z ženo povabila dva črnca k nam domov.
Na pijačo.
Torej ste poročeni. –Ja. Imam dva otroka.
Ne vem, če je to služba za poročene. –Zakaj? Bodo zraven tudi babe?
Hočem reči, da nas osem tednov ne bo doma.
Do božiča ni premora. Lahko tako dolgo pustite svojo družino?
Odvisno od plačila. –100 dolarjev na teden ter hrana in prenočišče.
Ampak naj razjasnim. Ne najemam samo šoferja.
Iščem nekoga, ki bo zmogel pot. Nekoga, ki bo moj osebni pomočnik.
Postrešček, ki mi bo pral perilo in čistil čevlje.
Srečno, dohtar.
Založbo sem prosil, da se pozanimajo po mestu.
Vaše ime se je večkrat pojavilo. Ljudi navdušuje vaš dar
za reševanje težav.
Zato sem poklical in se pozanimal, če ste na voljo.
No, tako je. Ni mi težava potovati z vami.
Nisem butler. Ne likam srajc in čistim čevljev.
Rabite nekoga, ki vas prevaža in poskrbi, da na poti ni težav.
Verjemite mi, na jugu boste gotovo imeli težave.
Če me hočete, mi plačajte 125 na teden.
Lahko pa najamete Kitajca, ki je odvihral ven. Tega pa menda nočete.
Hvala, da ste se oglasili, g. Vallelonga.
Bobby, daj mi ledenega Rheingolda.
G. Tony, Augie je spraševal po vas.
Daj, no! Crkujem od žeje! –Utihni! Pogovarjam se!
Kdaj? –Zdaj. V separeju je.
Tony Ustnica. Kaj za vraga je bilo v Copi?
Baje si nekomu razbil glavo.
Poba, ki si ga udaril, Mikey Cerrone, je del ekipe Charlieja Roke.
Potem bi se pa moral lepše obnašati.
Roka mi je rekel, naj poizvem. Govoril sem s Podellom.
Vse se je zgodilo zaradi ženske, kajne?
Ja.
Takšen spor se ne bi smel reševati v klubu.
Postali so predrzni, zato smo stvar zaključili.
Bi rad malo dodatnega zaslužka?
Lahko ti pomagam, medtem ko je Copa zaprta.
Kaj bi moral delati? –Opravki pač.
Cenim to, vendar bi ta čas rad preživel z družino.
Ne bodi neumen. Zasluži, da boš ženi kupil kaj lepega.
Trenutno imam denar.
Tu je 50 dolarjev. Do novega leta mi vrni 60, pa ti jo vrnem.
Ustnica, je vse v redu?
Nekam glasen si postal. Brigaj se zase.
Zdaj pa povej, kako je šlo na razgovoru z zdravnikom.
Sploh ni zdravnik. Pianist je.
Zakaj pa so ti rekli, da je zdravnik?
Ne vem. Mislim, da je doktor igranja klavirja.
To obstaja? –Očitno.
Živi nad dvorano Carnegie Halla. To bi morala videti.
Nabito polno s kipi in ostalim finim sranjem.
Sedel je na prestolu, oblečen, kot da je kralj džungelskih zajcev.
Je črn?
Niti teden ne bi zdržal z njim. –Za pravi denar že.
Ja?
Poglejte … Resno?
Seveda. –Si dobro? –Samo trenutek.
Dr. Shirley kliče. Pianist. Želi govoriti s tabo.
Mano? –Ja. –Zakaj? Ne.
Vzemi slušalko. –Ne, Tony. –Govori.
Prosim?
Dobro jutro, doktor. Lepo je govoriti z vami.
Ja, kar dolgo časa.
Ja, je. Seveda sem prepričana.
Hvala. –Hvala za klic.
Nasvidenje.
Kaj pravi?
Spraševal je, ali je sprejemljivo, če mi za 2 meseca odpelje moža.
Plačal bo, kolikor si hotel.
Hej. –Kaj?
Dobro plača. Rabiva denar.
Ne morem vsak dan pojesti 26 hrenovk. –Ja, saj vem.
Rekla sem mu, da ne bo problema.
To je polovica vaše plače, preostanek dobite po turneji.
Ne. Potrebujem tedensko plačilo. –Oprostite, založba ne dela tako.
Rabimo zagotovilo, da boste dokončali delo.
Zakaj ga ne bi? Saj sem ga sprejel.
Potem ni skrbi.
Tako, g. Vallelonga. Vaša naloga je, da bo Don vedno pravočasen.
Če ga na kak koncert ne bo, ne dobite drugega dela plačila.
Vedno bo tam. –Dobro. In še nekaj priročnega.
To je tista knjiga. Včasih ostaneta v istem hotelu, včasih ne.
A, to je tisto … –Ja, to. Ne razočarajte me. Greva.
Je to novi model? –Ja. Založba ga je najela.
Lep, ne? –Čudovit.
Slišal sem, da te tri tedne ne bo. –Pravzaprav osem.
Stavim, da boš črnca oklofutal in prišel prej kot v mesecu dni.
No, fanta, pridita. –Poslovita se od svojega očeta. –Pridita.
Bosta pridna? Bosta poslušala mamo?
Poljubita me. Zanašam se na vaju.
Ne predaleč.
Si si kupil zemljevide? –Ja.
Založba mi jih je dala z začrtano potjo. Pa še to stvar.
Zelena knjiga črnskega moto kluba.
Ja. Tu so kraji na jugu, kjer se črnci lahko zadržujejo.
Saj veš. Potovati kot črnec …
Potovati kot črnec? –Če si črn in moraš zaradi česa potovati.
O tem je napisana knjiga? –Ja, očitno res.
Si spakiral likalnik? –Ne bom ga vzel, D.
Kako pa si boš zlikal hlače? –Dal jih bom pod vzmetnico.
Piši mi, kadarkoli boš imel priložnost.
Ne znam. –Ja, znaš. –Ne znam. –Pet minut ti bo vzelo.
Obljubi. –Sramoto si bom delal. Ne bodo dobra.
Ceneje je kot klic, Tony.
Obljubi, da nam boš pisal. –Obljubim.
D, to položi na banko. Polovica mojega plačila.
Izvoli. Nekaj sendvičev zate in za dr. Shirleyja.
Hvala. –Pazi nase. –Bom.
Ljubim te. –Tudi jaz tebe, draga.
Vrni se do božiča, ali pa se sploh ne vračaj.
Tisti, ki ga ni, ostane brez postelje.
Razumem, oče.
Hej, jaz sem Tony. Njegov voznik.
Lahko prosim za cigareto?
Hvala.
Torej ste ansambel?
Oleg, čelist. –George. Basist.
Nismo ansambel ampak trio. –A trio? Tako torej.
Se opravičujem. Dobro jutro. –Jutro.
Hvala, Amit. –Prijetno pot želim, gospod.
Tony, ko prispeva v mesto pojdi najprej pregledat klavir.
Mora biti Steinway, kot piše v pogodbi.
Lahko poskrbiš, da bo v moji sobi vsak večer steklenica Cutty Sarka?
Vsak večer?
Če boš kdaj potreboval pomoč … –Ne bom.
Roke na volan, prosim.
Dohtar, gledal sem urnik.
Zadnji koncert je 23. decembra? –Ja, božični v Birminghamu.
Bi lahko odrinili zgodaj zjutraj,
da se vrnemo na božični večer? –Bomo še videli.
Hvala.
Lahko ugasneš cigareto? –Zakaj?
Ne morem dihati. –O čem pa govoriš?
Dim gre v moja pljuča. Jaz opravljam vse delo.
Hvala.
Vse v redu?
Ja, je.
Se vidimo v hotelu v Pittsburghu.
Rezervirajta nam mizo v restavraciji.
Za tem bomo vadili.
Zakaj buljiš?
Vidim, da govoriš nemško. –To je bila ruščina.
Med vojno sem bil v nemški bazi.
Malo sem te razumel.
Pazi se Švabov. Vsi so kače.
Kennedy bi jih moral napasti, ko je imel še možnost. Pa tudi Kubo.
Ne bi smela onadva voziti za nama? –Imata urnik.
Če ne zamudita koncerta, me ne skrbi. Pa tudi tebe ne sme.
Nimam skrbi. Če bom zaskrbljen, boš vedel.
Tony … –Vedel boš. –Kaj praviš na malo tišine?
Seveda.
Neverjetno, da si rekel točno tako.
Moja žena Dolores to govori ves čas. Ne ravno ves čas, ampak saj veš …
Včasih to reče, ko pridem z dela, ona pa je bila ves dan z otrokoma.
Samo reče: "Tony, kaj praviš na malo tišine?"
Točno kot ti. Res neverjetno.
Kakšna je hrana? –Slana.
Si razmišljal, da bi postal kritik za hrano? –Ne, nikoli zares.
Lahko s tem zaslužim? –Uporabljaš zelo bogate besede za opis hrane.
"Slana." Tako nazoren opis, da človek kar okusi hrano.
Samo pravim, da je slana. Pa še to je goljufanje.
Vsak lahko s soljo naredi jed dobro. To mora narediti brez soli.
Vzameš sestavine …
Kmalu morava oditi, če hočeva priti do večerje v Pittsburgh.
V vojski sem spoznal nekoga od tam. Le on je pravil, da je iz Zizburgha.
Rekel je, da imajo ženske tam ogromne joške.
To je absurd. Zakaj bi imele ženske tam večje prsi kot Newyorčanke?
Bomo ugotovili.
Ko si me najel je šla žena kupit eno od tvojih plošč.
Tisto o Odiseju. –O Odiseju?
Ja. Na ovoju so otroci. Sedijo pri tabornem ognju.
To je Orfej. –Ja.
Orfej v podzemlju. Temelji na francoski operi.
Tisto na ovoju pa niso otroci. Tisto so demoni v peklu.
Ne ga srat? So pa morali biti res poredni otroci.
Kaj počneš? –Odtočiti moram, dohtar.
Tukaj in zdaj? –Naj ščijem v hlače?
Pittsburgh, Pensilvanija
Hej, dohtar. –Dober dan.
Za vsak primer. Če hočeš kaj kupiti, me ne rabiš spraševati.
Obdrži račune, prosim. Ko boš porabil, mi povej.
Hvala. –Ja, še nekaj.
Pred in po koncertih se bomo udeležili veliko dogodkov.
Tam bomo v stiku z najpremožnejšimi in najbolj izobraženimi ljudmi v državi.
Tvoje izrazoslovje, četudi je pri nas očarljivo,
bi bilo treba izpiliti.
Kaj misliš z izrazoslovjem?
Mislim vse, kar se s to besedo da opisati.
Intonacija, sklanjanje in seveda tvoj besedni zaklad.
Že tako imam težave. Zdaj moram še paziti, kaj in kako govorim?
Obstajajo preproste in učinkovite metode. Lahko ti pomagam pri tem.
Ne rabim pomoči. Če ljudem ni všeč moj govor, naj se jebejo.
Tudi preklinjanje je problem. –Sranje. Zakaj me zajebavaš?
Lahko si boljši, g. Vallelonga Zdaj pa še ena stvar.
Kot častnega gosta me bodo na prireditvah vedno predstavili.
Tudi tebe bodo.
Po mojem gre priimek Vallelonga težko z jezika.
Mislil sem, da bi te lahko predstavili kot Tony Valle.
Tony Valle. Kratko in lepo. –Ne.
Če imajo problem s priimkom mi lahko rečejo Tony Ustnica.
Ti ljudje so prefinjeni. Tony Ustnica bo zanje malo preveč …
Svetovljansko. –Potem pa Tony Vallelonga.
Vsi ti ljudje visokega razreda, toliko pametnejši od mene,
z njihovim čudovitim izrazoslovjem ne bodo znali izgovoriti priimka?
Če jim ni všeč, naj se jebejo. Pač bom čakal zunaj.
Dober kompromis.
Dame in gospodje. Nocoj lahko predstavim velikega ameriškega umetnika.
Prvič je nastopil pri treh letih.
Pri osemnajstih se je odzval na Fiedlerjevo vabilo
in debitiral z bostonskim simfoničnim orkestrom.
Ima doktorate iz psihologije, glasbe in liturgične umetnosti.
V zadnjem letu je dvakrat igral tudi v Beli hiši.
Res je pravi virtuoz. Še … –Virtuoz.
V čast mi je … –To je italijansko. Pomeni, da je dober.
Dame in gospodje, pozdravite Trio Dona Shirleyja!
Desetica. –Kar naprej zmaguje. –To so tvoje kocke. –Srečo imam.
Goljufaš!
Tony. –Daj še enkrat.
Šef kliče. –Ni moj šef. Jaz delam za založbo.
Ja, jaz tudi. –Hej, daj no!
Daj nam priložnost, da kaj priigramo nazaj. –Dolžnost kliče.
Dolžnost? Moja dolžnost je, da priigram izgubljeni denar.
Iskal sem te. –Oprosti, malo sem igral s fanti.
Če rabiš denar, reci meni.
Tako je bolj zabavno. –In, če bi izgubil?
S kockami in kartami nikoli ne izgubim. Nikoli.
Sedenje na gramozu ob metanju kock te naredi zmagovalca?
Zakaj mi težiš? Vsi so to počeli.
Vsi niso imeli izbire med čakanjem zunaj in notri, ti pa.
Obriši si kolena. Umazana so od peska.
Draga Dolores. Kako si? Jaz sem dobro.
Jem zelo dobro hrano. Največ hamburgerje.
Ne skrbi zaradi tega. Nocoj sem videl dr. Shirleyja igrati klavir.
Ne igra kot navaden črnec. Igra kot Liberace, le da še bolje.
Mislim, da je genij.
Ko ga gledam v vzvratnem ogledalu opazim, da ima vedno polne misli.
To pač počnejo geniji. Ampak to ne izgleda zabavno.
Zelo, zelo vas pogrešam.
Kdo je to? –Kje? –Na radiu.
Little Richard. –To je Little Richard?
On je. Bi ti zmogel zaigrati kaj takega, dohtar?
Ne vem. Sliši se zapleteno. –Saj tudi je.
Kako si dobil nadimek Tony Ustnica?
Pač sem Tony Ustnica.
Od prijateljev iz Bronxa. Bil sem umetnik za nakladanje.
Zakaj se smeješ? –Kako to misliš?
Te ne moti, da tvoji bližnji in prijatelji mislijo, da si lažnivec?
Nisem omenjal laganja. Rekel sem umetnik za nakladanje.
V čem je razlika? –V tem, da nikoli ne lažem.
Dober sem v prepričevanju ljudi v nekaj, česar nočejo storiti.
To delam z nakladanjem. –In na to si ponosen?
Tako sem dobil to službo.
Lažeš. Nisi še slišal za Chubbyja Checkerja?
Seveda sem slišal zanj. Njegove glasbe ne poznam.
Všeč mi je.
Ima zelo dober glas. –Ja, zelo je dober.
Danes vsi plešejo na to … –Tony, oči na cesto, prosim.
Poznaš to pesem? –Mislim, da ne.
Kako je ne poznaš? To je Aretha Franklin.
Chubby Checker, Little Richard, Sam Cooke … Dohtar, tvoji ljudje so.
Rabiš kaj? Jaz si grem po cigarete. –Ne, hvala.
Vzel je kamen in ga dal v žep. –Hvala, Oleg.
Lep puli. Dober stil imaš.
Prinesel sem ti jabolko, dohtar.
Tony, preden greva se morava pogovoriti.
Oleg mi je povedal, kaj si naredil. –Kaj pa?
Iz prodajalne si ukradel mineral.
Nisem. –Videl te je. –Nisem ga ukradel.
Vzel si ga in dal v žep. –Bil je s tal, ni ukraden iz škatle.
Zakaj bi pobral kamen s tal? –Ne vem.
Nisem kradel. Je le navaden kamen.
In kaj ti bo navaden kamen? –Imel bi ga pri sebi. Za srečo.
Za srečo? –Ja. –Naj ga pogledam.
Plačaj zanj.
Sem rekel, da so Švabi kače. Potunkal me je, pa sem nedolžen.
Plačaj. Bolje bo. –Jaz sem v redu. Našel sem ga, ne bom plačal zanj.
Ne vozi, g. Vallelonga.
Vrni ga.
Si bolje? –Ne. –Če hočeš, ti ga z veseljem kupim, Tony.
Nima smisla. Zdaj ni več zabavno.
Hanover, Indiana
Oprostite, gospod, s triom sem. –Vse imate.
To ni ta klavir, kajne? –Ja, ta je.
Ni Steinway. –Ja, in?
Dr. Shirley igra samo na Steinwayjeve klavirje.
To piše v pogodbi. –Kdo je dr. Shirley?
Dr. Shirley. Iz tria Dona Shirleyja. Nocoj igrajo.
Je to sploh pomembno? –Ja, je. Tako piše v pogodbi.
Ne serji, te opice igrajo na vse, kar postaviš pred njih.
Ta klavir je zanič, pa še smeti so v njem.
Pa jih poberi. –Kaj si mi rekel?
Slišal si.
Imate nekaj ur, da pripeljete čist Steinwayjev klavir.
Ustanova nima Steinwayja. –To ni moj problem.
Menda sta dva v celi zvezni državi. –Potem pa se zmigaj.
Kdo pa misliš da si, polizanec?
Draga Dolores. Zjutraj sem za zajtrk jedel steak z jajci.
Fantje igrajo v zelo prefinjenih dvoranah.
Z dr. Shirleyjem se dobro razumeva.
Mislim, da je včasih žalosten. To je zato, ker preveč pije.
Nikoli si ne bi mislil, da živim v tako lepi državi.
Zdaj, ko to vidim, vem.
Ne bi verjela, kako lepa je narava. Točno tako, kot pravijo.
Na podeželju praktično ni prometa. To mi ustreza.
Zdaj jem špagete z mesnimi kroglicami. Okus imajo po kečapu in rezancih.
Zdaj potujeva dalje na jug. Ko prispeva, dobiš novo pismo.
Ljubim te. Tvoj mož, Tony. PS: Poljubi otroka v mojem imenu.
Dohtar, imaš družino? –Ne zares.
Ne zares? Ali jo imaš, ali pač ne.
Dolga zgodba je, Tony. –Se nama kam mudi?
Da slišim.
Nekje imam brata. Prej sva se občasno dobila,
ampak je postalo težko ohranjati stike.
To je glasbenikovo prekletstvo. Vedno znova na poti.
Kot delavci na karnevalih ali kriminalci.
Trpel je tudi zakon. –Torej, si poročen? –Bil.
Z June. Dobra oseba. Slabo znanje slovnice. Čudovita duša.
Všeč bi ti bila. –June, kot mama pri Lassie.
Žal nisem mogel biti mož in pianist na turneji.
Ne znam uskladiti.
Kentuckyjski ocvrt piščanec! V Kentuckyju! To bo nepozabno.
Super. Bi malo?
Ne, hvala Tony.
Mislim, da je to najboljši ocvrt piščanec, ki sem ga jedel.
Najbrž je tu bolj svež. –Nisem še spoznal človeka s takim tekom.
Vzel sem veliko, da lahko tudi ti ješ.
Nikoli še nisem jedel ocvrtega piščanca. –Ne nakladaj.
Vi ljudje obožujete ocvrtega piščanca in zelenjavo.
Tudi meni je všeč. Črni kuharji v vojski so to pogosto pripravili.
O meni imaš zelo omejeno predstavo. –Dober sem, kajne?
Ne. To ni nič dobrega. To je slabo.
Če drugi črnci v nečem uživajo, še ne pomeni, da je všeč čisto vsem.
Tudi iste hrane ne jemo. –Počakaj malo.
Če bi rekel, da imamo vsi Italijani radi pico in špagete ne bi zameril.
Zgrešil si bistvo. Če sklepaš, da vsi črnci …
Boš malo ali ne? –Ne. –Daj, vzemi.
Reci, da ne diši. –Čisto v redu diši.
Ne bi rad zamastil svoje odeje. –Ojej, zamastil si bom dekico!
Vzemi kos, ne bo te ubilo. Daj, pojej malo. –Ne.
Vzemi, ali pa ti jo vržem. –Ne drzni si. –Bolje, da vzameš.
Imaš vsaj krožnike in pribor?
Ne nakladaj. Jej z rokami. Za to so. –Ne morem, Tony.
Jej, jaz moram voziti in gledati naprej.
Vzemi to. –Tony … Vzemi že!
No, pa imaš.
Ne morem, Tony. –Pojej prekleto bedro!
Jezus …
Kaj, ni dobra?
Tako nehigienično je.
Koga briga? Jej in uživaj.
Veš kaj je pravil moj oče?
Karkoli delaš, delaj na polno.
Ko delaš, delaj, ko se smeješ, se smej.
Jej, kot da je to tvoj zadnji obrok.
Bi še en kos? Izvoli, izvoli prsa.
Okusna so. Daj, vzemi.
Kaj narediva s kostmi? –To.
To.
Tako.
Kaj je, dohtar? Veverice bi pojedle. –Poberi, Tony.
Narava skrbi za Zemljo.
Nisva na pravem kraju.
Tukaj piše, da je udobno kot doma.
To je podobno smetišču. –To je to.
Samo tistega velikega, prosim. –Tega? –Ja, hvala.
Če boš karkoli potreboval, bom preko ceste v Eastonu.
Hvala, Tony.
Floyd, si pripravljen? –Ne morem zaradi ramena.
Ti in tvoja rama.
Hej, fini, bi ti igral? –Oprostite?
Daj no, rabimo igralca. –Raje ne bi igral.
Si preveč vzvišen za nas? –Nehaj. Pusti ga na miru.
Boji se, da bo umazal svojo butlersko uniformo.
Odhajam. Srečal se bom s starim prijateljem.
Hvala za nič.
Daj, Floyd!
Utihni in mi daj mir.
Dopust brez nevšečnosti.
Dobre večerje za določene ljudi.
Ja? –Zdravo, George tu. Hitro vstani!
Daj, pohiti!
Dr. Shirley je v težavah.
Šel sem na pijačo v ta bar, dr. Shirleyja pa je nekdo napadal.
Nisem ga hotel pustiti, ampak nisem vedel kaj naj.
Kdo ga je spustil iz kletke? –Pa še kravato so mu dali.
Zakaj si tako urejen?
Roke stran od njega. –Kaj pa je zdaj to, fantje?
Dajte mi ga, da odidemo. Ne bo problemov.
Samo pijačo sem hotel, Tony. –Ne skrbi, kmalu bomo šli.
Nič takega. –Nikamor ne gre.
Rabimo ga, da obriše kozarce. –Zdaj pa poslušajte, drekači.
Naredite si uslugo in ga izpustite. Takoj!
Prijazno prosi. –Pravkar sem.
Ta poba bo dobil, kar si zasluži.
Ti tu nimaš besede.
Mogoče res, ampak ne glede na vse
bom poslal kroglo v tvojo debelo lobanjo.
Saj nima pištole, Ray. Samo naklada.
In če ne?
Jaz ne nakladam. V mojem baru se to ne bo zgodilo.
Izpustite črnuha. No, dajte že.
Spravita ga ven. Poberite se iz mojega bara, jenkiji.
Pojdita, George. –Držim te, dohtar.
Pojdi.
Si znorel? –Oprosti, nisem vaju hotel ogrožati.
Počasi. –Boš spet bruhal?
Dobro sem. –Resnično te ne razumem, dohtar.
Lahko bi pil tu. Imaš celo steklenico. –Hotel sem na zrak.
Zrak? Se zavedaš, kje si?
Je geografija sploh pomembna? –Kaj?
Bi bilo kaj drugače, če bi stopil v bar v tvoji soseski?
Zdaj ne greš več nikamor brez mene. Nikamor!
Razumeš? –Razumem. –Kje je tvoja soba?
Tony? –Kaj? Imaš res pištolo?
Seveda ne. Dohtar, kje je tvoja prekleta soba?
Greva. –Tista je. –Tista?
Naspati se moraš, dohtar. Jutri imaš koncert. Greva.
Hvala, Louisville.
Hvala za gostoljubje.
Hvala.
Ne bodi len, Tony. Vadi.
Saj pa! Pikčasta ptička v pikčasti kletki …
Pikčasta ptička …
Kdo bi sploh to rekel?
Nekje moraš začeti, Tony. Tudi glasbeniki in športniki vadijo.
Športniki trenirajo, ne vadijo.
Sranje.
Raleigh Severna Karolina
Dame in gospodje, imamo posebnega gosta s severa, Dona Shirleyja.
G. Shirleyja spremljata tudi člana njegovega tria,
Oleg Malachovich in George Dyer.
Zraven je še Donov sodelavec, Tony Valle … Vallelonglongia.
To je moja lepa žena, Margaret. Malo vam bova ukradla Donnieja.
Da ga predstaviva.
Rad bi vam predstavil g. Dona Shirleyja.
Jaz bi, hvala.
Kaj je to? –Sirov sendvič s pimentom.
Da poskusim.
Žal, ni zame.
Naše pomočnike smo vprašali, kakšna hrana bo všeč g. Shirleyju.
Osebje v kuhinji je za našega gosta pripravilo poseben menu.
Gospoda. Doma ocvrt piščanec.
Tako, ja. Prinesite. Postrezite ga, dokler je vroč.
Najlepša hvala.
Vrnemo se po kratkem premoru.
Oprostite, Don. Odlično ste zaigrali. –Najlepša hvala.
Iščete stranišče? –Ja. –No, naj vas napotim.
Tam, pred tistim borom.
Raje ne bi šel tja. –Ne bodite smešni. Izgleda hujše kot je.
To veste iz izkušenj? –Nihče se še ni pritoževal.
No, lahko se vrnem v motel in opravim tam,
ampak to bo trajalo vsaj pol ure.
Počakali bomo.
Ustaviva. Lahko odtočiš v gozdu. –Ne, tam to počnejo živali.
Vsaj dvajset minut bo trajalo, da prideva do motela.
Potem pa pohiti, da se lahko vrnem in zaključim nastop.
No, to je razlika med nama.
Jaz lahko grem v gozd. –Ja, sem videl.
Zakaj si jezen name? Tukaj ne postavljam pravil. –Ne? Kdo pa?
Torej me mečeš v isti koš kot njih, le zato ker sem bel?
Uporabljaš predsodke.
Predsodke.
Več skupnega imam z židi iz Druge avenije,
kot s temi kmetavzarji.
Oči na cesto. –To rečeš vedno, ko ti ni všeč, kar ti pravim.
Oči na cesto.
Ne razumem, kako se lahko smehlja in jim sega v roke.
Jaz bi se jim poscal v dnevni, če bi poskušali kaj takega.
Ne počni tega.
Imamo še precej koncertov. –Ja, in?
Po pogodbi moramo nastopiti.
Se zavedam. Če ne igrate, ne bomo plačani.
Kaj hočeš reči? –Spet lahko postane grdo, zato se nadziraj.
Ne pridigaj, podgana.
Dr. Shirley bi lahko ostal na severu, za trikrat več denarja.
Sam je prosil za to.
Zakaj?
Kaj počneš, za božjo voljo? –Pišem pismo.
Izgleda kot sporočilo izsiljevalcev. Lahko pogledam?
Draga Dolores. Črkuje se D–R–A–G–A.
To ni beseda.
Spoznavam vse velike živine v mestu.
Vsi uporabljajo učene besede. Ampak saj me poznaš. Znajdem se.
Dobro znam nakladati. Tudi to si narobe črkoval.
Med pisanjem pisma jem krompirjev čips,
zato postajam zelo žejen.
Opral sem si nogavice in jih posušil na televiziji.
Moral bi vzeti likalnik, kot si rekla. To je žalostno, veš?
Kaj ji hočeš povedati? –Ne vem.
Hočem ji reči, da jo pogrešam. –Pa ji povej.
Ampak naredi to na tak način, ki ga še ni videla.
Seveda brez preklinjanja. Začni nekako takole.
No, napiši tole: Draga Dolores.
Počakaj. Naj vzamem nov papir. –D–R–A–G–A Dolores.
Ko pomislim nate, se spomnim na prečudovite planjave v Iowi.
Kakšne ponjave? –Planjave.
P–L–A–N–J–A–V–E. Tista prostrana travnata polja. –Ja, lepa so bila.
Planjave.
Tako tukaj imenujejo
prostrana polja.
Tony, brez tolmačenja. –Brez česa? –Piši, kar rečem.
Ni dobro.
Ta velika razdalja med nama slabi mojo dušo.
Med nama …
Brez tebe moj čas in dejanja ne pomenijo nič.
V življenju se mi je bilo najlažje zaljubiti v tebe.
Zaljubiti v tebe … To je prekleto romantično.
V življenju se mi je bilo najlažje zaljubiti v tebe.
Nič na svetu mi ni pomembnejše kot ti,
in tega se zavem vsak dan v svojem življenju.
Ljubil sem te, ko sem te prvič videl, ljubim te še danes,
ljubil te bom do konca življenja.
Lahko na koncu dodam PS: Poljubi otroka? –PS?
Ja, na koncu. –To bi bilo, kot igrati glasbo na kravje zvonce.
Je to dobro? –Popolno, Tony.
Vsi govorijo o Willieju Maysu leta 1954.
To sploh ni najboljša ujeta žogica na Polo groundsu.
Najboljšo je ujel Joe DiMaggio leta 1936 v drugi igri končnice.
Zadnja priložnost, 150 metrov …
Ti je všeč, dohtar? –Zelo lepa obleka.
Odlična. Pa še moški ti je podoben.
Podoben? –Ja, po merah.
Mislim, da je št. 42. –Pomeriti jo moraš.
Moraš vedno nositi smoking? Moraš vnesti malo spremembe.
Daj, da vidiva kakšen boš v njej. Časa je na pretek.
Takoj se vrnem.
Kako ste? –Kako lahko pomagam?
Rada bi pomerila tisto sivo obleko iz izložbe.
Jo imate v številki 42? –Seveda imamo.
To bo ta. –Garderoba je zadaj.
Hvala. Takoj bom. –Kar počasi. Našel ti bom primerno kravato.
Oprostite, ampak te obleke ne smete pomeriti.
Prosim? –Če jo prej kupite vam jo z veseljem prikrojimo.
A tako.
Ja?
Pri telefonu.
Pozdravljeni, policist. Klicali ste me za dr. Shirleyja.
Pridite.
Njegov prijatelj je tu.
Hvala.
Dajte mu brisačo, za božjo voljo.
Ste odvetnik? –Ne. –Potem pa ga pokličite.
Zadržali ga bomo. –Za kaj? –Upravnik ju je zalotil.
Ga lahko odklenete in mu date hlače? Lahko se bomo pogovorili.
Lahko bi, ampak ne bomo.
Poglejta, jutri zjutraj bomo odšli.
Ne boste nas več videli. Gotovo se lahko dogovorimo.
Kaj pa, če ju izpustita, jaz pa vama kaj dam v zahvalo?
Naju podkupujete? –Ne, seveda ne.
Le darilo kot zahvalo. –O kakšnem darilu govorimo?
Morda donacija lokalni policiji.
Vama pa … Kaj hočeta?
Imata obleke?
Sprehajal sem se skozi mesto in obiskal trgovino z oblekami.
Prvovrstnimi.
Kaj, če bi kot donacijo dobila vsak svojo obleko?
Lahko bi se lepo oblekla in peljala ženi na večerjo.
Cele dneve garata. Zaslužita si to.
Grdo sta delala z mano, ti pa si ju še nagradil.
Najeli so me, da te prevažam iz enega koncerta na drugega.
Ne bi ju smel podkupiti. –Storil sem, kar sem moral.
Če bi to prišlo v javnost bi uničilo kariero. –V redu, Tony.
Ne igraj svetnika in se pretvarjaj, da ti je mar zame.
Kako to misliš?
To si delal zase, ker si vedel, da ne bo plačila, če ni nastopa.
Seveda nočem, da zamudiš nastop, prasec nehvaležni.
Misliš, da sem to delal zase? Nocoj sem te rešil.
Bodi hvaležen. Pa še rekel sem, da ne greš nikamor brez mene!
Mislim, da bi hotel, da je to izjema.
Naj nabavim nekaj pudra za jutrišnji koncert?
Ne, v redu sem. –Si prepričan? Modrica je precej vidna.
Rekel sem, da je v redu. –No, v redu.
Tony Ustnica! –Dominic, Mags, kaj pa vidva tukaj?
Iz Brooklyna so naju poslali, da urediva nekaj stvari. –A tako.
Kdo je ta opica? –Delam zanj.
Kaj se je zgodilo? Si izgubil stavo?
Kaj za vraga pa počneš?
Če rabiš delo, se oglasi pri meni. Dobil ga boš.
Če se že pogovarjamo, potreboval bi te ta teden.
Dobro boš zaslužil. –Celo vrečo.
Saj že služim.
Podvojil bom.
To ni kraj za takšne pogovore.
Tu delam.
Točno ob 20.00 se dobimo v baru, razumeš?
V redu, se vidimo kasneje.
Pozabi nanj.
Oprosti, dohtar. Prijatelji iz New Yorka.
Pojdi po prtljago dr. Shirleyja. –V redu.
Poklical sem ga. V minuti bo dol.
Hej, dohtar. –Kam odhajaš?
Dol grem na pijačo.
S prijateljem Dominicom?
Preden sprejmeš njegovo ponudbo morava govoriti.
To delo ti gre odlično od rok …
Zato bi ti rad ponudil stalno delo menedžerja na turnejah.
Z nazivom pridejo odgovornosti, pomeni pa tudi povišico pri plači.
Ne, hvala.
Dogovorili smo se za 125 na teden in stroške.
Tak je dogovor.
Ne odhajam, dohtar. Samo povedat jima grem.
Žal mi je za sinoči.
Ne skrbi.
Že vse življenje delam v newyorških klubih.
Vem, da je ta svet včasih zapleten.
Kje si se naučil tako igrati? –Od matere.
Resno? Od matere?
Igrati me je učila na starem spinetu.
Takoj ko sem shodil, sva potovala po floridskem Panhandlu,
kjer sva nastopala v cerkvah in manjših dvoranah.
Moški, ki me je slišal, me je poslal na Leningrajski konservatorij.
Bil sem prvi črnec sprejet tja. –Si se tam naučil igrati to glasbo?
Šolal sem se za klasičnega pianista. Brahms, Liszt, Beethoven, Chopin …
Tega sem si želel.
Založba je vztrajala, naj se raje držim popularne glasbe.
Govorili so, da publika ne bo sprejela črnega klasičnega pianista.
Hoteli so me spremeniti v navadnega zabavljača.
Saj veš. Tip, ki kadi medtem ko igra,
na klavirju pa ima postavljen kozarec viskija.
Potem pa se pritožuje, ker ni spoštovan kot Arthur Rubenstein.
Rubenstein ne bi položil kozarca z viskijem na klavir.
Mislim, da bi bila napaka, če bi se držal le klasične glasbe.
Napaka bi bila igrati to, kar sem se učil vse življenje?
Učil? Si otrok v šoli?
Vsak lahko zveni kot Beethoven, Joe Pen in ostali, ki si jih naštel.
Ampak glasba, ki jo igraš ti …
To znaš samo ti.
Hvala, Tony.
Ampak ne znajo vsi igrati Chopina. Vsaj ne kot jaz.
Drevesa so odvrgla listnato obleko, njihova barva pa postaja pusto rjava.
Videl sem milijone dreves posutih s snegom. Kot v pravljici.
Čudovito se izraža.
Priznati moram. Tonyjeva pisma res niso slaba.
To je v družini.
Baje je naš pra-pra-praded pomagal da Vinciju slikati v Sikstinski kapeli.
Misliš Michelangelu? –Tako, ja.
Kaj ima Michelangelo s pisanjem? –Pravim, da imamo umetnost v krvi.
Odštevam ure, minute in sekunde do trenutka, ko boš v mojem objemu.
Z ljubeznijo, Tony. PS. Poljubi otroka.
John! –Kaj? –Hočem pismo. –Ja, ko boš kaj skuhala.
Oči naprej, Tony.
Zdaj pa izrecimo lepo louisiansko dobrodošlico
Donu Shirleyju in njegovemu triu.
Prekleto. Nič ne vidim.
Kaj pa počne?
Sranje.
Vozniško in prometno. –Vesel sem, da vas vidim.
Zavila sva z glavne ceste, zdaj pa sva se izgubila.
Stopite iz avta. –Je kaj narobe? –Takoj izstopite.
Zakaj sta na tej cesti?
Hotela sva narediti obvoz, nato pa sva se izgubila.
Zakaj vi vozite njega? –Ker je moj šef.
Ponoči ne sme biti zunaj. Imamo policijsko uro zanje.
Kaj to pomeni?
Spravi ga iz avta in preglej njegove dokumente. –Dež kar lije.
Lahko mi jih da skozi okno. –Spravi ga iz avtomobila!
Stopi ven. Takoj pridi ven. Imaš kakšne dokumente?
Kako se to izgovori? –Vallelonga.
Kakšen priimek pa je to? –Italijanski.
Zdaj vidim zakaj ga prevažaš naokrog.
Sam si napol črnuh.
Roke v zrak! Takoj! Takoj, sem rekel!
Oprostite.
Oprostite, gospodje.
Razumem zakaj je zaprt moj kolega, ne vem pa, zakaj sem zaprt jaz.
Izgledate razumni.
Lahko bi me izpustili, da se pogovorimo o težavi.
Nehaj nakladati, fant. Še dolgo bosta ostala tu.
Ne morete me zadržati brez razloga. –Imamo razlog.
V temi si bil zunaj.
Želim govoriti z odvetnikom. Pravico imam do klica.
To je huda kršitev mojih pravic.
Vesta, res ima pravice …
Uredi, da bo črnuh dobil svoj klic. Zadovoljen?
Poznaš odvetnika? Pa ga pokliči.
Stopil sem do avta in vprašal, če se zaveda, kako hitro je vozil.
Odgovoril je, da ni namenoma, ampak …
Kot je rekla moja mama: "Si kakšna nova vrsta norca?"
Poglej jih. Oglej si policista, ki si ga udaril.
Poglej ga. Prav uživa
medtem ko ob kavi čveka s sodelavcema.
Kje pa si ti? Zaklenjen tukaj z mano, čeprav sem nedolžen.
Jaz sem tisti, ki bo plačal. Jaz bom zamudil v Birmingham.
Tudi jaz bom izgubil veliko denarja, če ne boš igral.
Je bil ta izbruh jeze vreden tega?
Nasilje nikoli ne zmaga. Zmagaš le tako, da ohraniš svoje dostojanstvo.
Dostojanstvo prevlada.
Danes sva izgubila zaradi tebe.
Jaz se ne bi dotikal te vzmetnice.
Maryvilska policija.
Ne, gospod. Ne, to nisem jaz.
Ja, gospod, tukaj je. Ja, seveda, gospod.
Daj sem. Načelnik Pratt. Kdo je to?
Nakladate. Ja, zdaj pa slišim, g. guverner.
Se opravičujem. Seveda prepoznam vaš glas. Ampak …
Koga je poklical črnuh, ki smo ga zaprli, gospod?
A tako. In on je poklical vas. Ne, gospod.
Policist je bil napaden na dolžnosti.
Ne, gospod. Tudi jaz nočem, da sem pride vojska, gospod.
Takoj bom uredil, g. guverner. Lahko noč vam in vaši ženi.
Izpusti ju. –Kaj? –Rekel sem, da ju izpusti.
Makaronar me je udaril! –Bi rad obdržal službo?
Če je odgovor ja, takoj naredi, kar ti je ukazano!
Ukazujem ti, da ju izpustiš!
Vraga, koga si klical?
Bobby Kennedy naju je rešil. Ni to super?
Ne, ni super. To sploh ni super.
Ponižujoče je. –Kaj pa blebetaš? Nasrkala bi, zdaj ne bova.
Pravosodnega ministra sem spravil v zadrego.
In? Zato je plačan. Tako vsaj nekaj dela.
Z bratom poskušata spremeniti to državo.
To dela.
Zdaj misli, da sem nekakšen …
Kličem ga iz nekega zakotnega zapora, da me reši obtožb?
To počnejo izmečki. Ne bi ga smel udariti.
Ni mi bilo všeč, kako je ravnal s tabo in te silil na dež.
Udaril si ga zaradi žaljivke, namenjene tebi.
Jaz to poslušam celo življenje, ti pa ne zmoreš niti en večer.
Torej se ne smem razjeziti, ker nisem črn? Bolj črn sem kot ti.
Prosim? –Nimaš pojma kakšni so tvoji ljudje.
Ne veš kaj jedo, kako govorijo, kako živijo. Nič.
Še Little Richarda ne poznaš. –Ker ga ti, si zato bolj črn?
Če bi se kdaj slišal, ne bi več toliko govoril.
Nakladaš. Jaz točno vem kdo sem.
Jaz sem tip, ki je celo življenje živel v isti soseski,
z mamo, očetom in bratom, zdaj pa še z ženo in otroki.
Ja, to sem jaz.
Drekač, ki se vsak dan bori na ulici, da ima družina hrano.
Ti pa si g. Velika živina. Živiš na vrhu gradu
in potuješ, da igraš za bogataše.
Živim na ulici, ti pa sediš na prestolu.
Moje življenje je bolj črno kot tvoje.
Ustavi. –Kaj? –Ustavi. –Ne, ne bom!
Ustavi avto!
Kaj pa delaš?
Dohtar, kaj počneš? Vrni se v avto.
Res živim v gradu. Sam!
Bogataši mi plačajo, da igram zanje, ker se počutijo kultivirane.
Ko stopim z odra pa sem zanje le še eden od črnuhov.
To je njihova kultura!
To trpim v samoti, ker me ne sprejemajo niti moji ljudje!
Nisem dovolj črn, nisem dovolj bel,
nisem dovolj možat. Povej, Tony. Kaj sploh sem?
Rabim spanec.
V redu.
Kmalu bova ustavila. Skušal te bom spraviti v svojo sobo.
Ne. Ne bom spal nekje, kjer nisem zaželen.
V redu.
Moraš povsod kaditi?
Nisem vedel, da te moti. Moral bi mi povedati.
Samo beseda, dohtar.
Doma boš, preden bo pismo prispelo.
Vem. Mislil sem ga nesti s sabo domov.
Varčeval bom z znamkami. –V redu.
Daj, bom popravil. –Brez zamere, ampak mislim, da že znam sam.
Draga Dolores. Včasih me spominjaš na hišo.
Hišo, okrašeno z lučkami, notri pa so vsi srečni.
Ja, Tony, dojel si. –Res?
Hvala.
Dohtar, hvala da si mi pomagal s pismi.
Pisanje ti res gre. –Z veseljem, Tony.
Ko prideš domov bi lahko kakšno pismo napisal še bratu.
Ve kje sem, če bi želel stopiti v kontakt. –Jaz ne bi čakal.
Svet je poln osamljenih ljudi, ki se bojijo narediti prvo potezo.
Jutri bom končal.
Veš, nekaj me razjeda že celo pot, dohtar.
V Zizburghu sem bil zelo razočaran.
Sploh nisem opazil nobene razlike. Pa ti? –Lahko noč, Tony.
Dober večer. –Dobrodošli. Kar naprej.
V redu.
Dobrodošli, g. Shirley.
Graham Kindell, upravnik. Lepo, da sva se spoznala.
Hvala g. Kindell. To je g. Tony Vallelonga.
Me veseli, Tony. –Pozdravljeni.
Pustimo avto na parkirišču za častne goste.
Kar za mano, gospoda. Je bila pot prijetna?
Čudovita. –Lepo slišati.
Božična predstava je naš največji dogodek v letu.
Zelo smo veseli, da ste z nami, g. Shirley.
Če boste karkoli potrebovali, mi recite.
Hvala. –No, pa smo tu.
Do predstave je še približno ena ura. Vprašanja?
Kje je restavracija? –Naprej po hodniku,
v lobiju pa desno. Srečno in dobro predstavo vam želim. –Hvala.
Rekel je, da imava še kakšno uro. Gotovo si lačen.
Pojdi. Se vidiva tam.
Se ti lahko pridruživa? –Seveda, kar sedita.
Koktejl, gospodje? –Ne, hvala. –Tri vodke.
Zadnji nastop, konec hladne vojne. Čas za premirje.
Dr. Shirley je v garderobi? –Ja. Čeprav je to bolj omara.
Sploh ne vem, kako lahko to prenaša.
Pred šestimi leti, 1956, je Nat King Cole prejel vabilo
za nastop v Birminghamskem občinskem avditoriju.
G. Cole je bil prvi črnec, ki je prejel takšno vabilo.
Ko je začel igrati, ga je skupina moških napadla, da igra glasbo belcev.
Potegnili so ga z odra in ga močno pretepli.
Jezus …
Enkrat si me vprašal, zakaj dr. Shirley to počne.
Povedal ti bom. Ni dovolj, da je genij.
Za srčne spremembe je potreben pogum.
Hvala. –Hvala.
No, na zdravje. –"Danke schön".
Dober večer. –Vam lahko pomagam?
Moji prijatelji so tam. –Ne smete vstopiti.
Razumem, ampak … –Kaj se dogaja?
Gospod pravi, da ne smem večerjati tu.
Ne razumete. On je nocoj glavni nastopajoči.
Žal, takšna so pravila restavracije.
Je vse v redu? –Ne, ni v redu.
Ta tip pravi, da dr. Shirley tu ne sme jesti. –Oprostite …
To so pač dolgoletna klubska pravila. Tradicija.
Gotovo razumete. –Ne, ne razumem.
Čez 45 minut bom tu zabaval vaše goste, jesti pa ne smem?
Žal mi je …
Člana njegovega tria in gostje, ki so ga prišli poslušat
lahko jedo tukaj, zvezda večera, častni gost pa ne dobi večerje?
Žal, ne.
Jesti mora. Človek potrebuje večerjo.
Pa naredimo tako. Večerjo mu bomo prinesli v garderobo.
John, prinesi menu.
Ne, ne bom jedel v tisti shrambi.
Če vam je ljubše,
je malo naprej popularna restavracija Oranžni ptič.
Tam vas bodo veseli.
Dohtar, pridi z mano. Samo trenutek.
Morda je druga restavracija celo boljša od te.
Rolada je bila kot kamen.
Pojdi tja, nato pa se vrni.
To je zadnji nastop. Konec bo tega mučenja.
Končajmo to, da se lahko poberemo stran od teh pizd.
No, pa smo dogovorjeni. Riba je nocoj odlična.
Če me ne postrežete v tej sobi, nocoj ne bom igral.
Se lahko pogovoriva?
G. Villanueva, g. Shirleyja morate nekako spametovati.
Upam, da razume, da ne skušamo užaliti njega osebno.
Tako pač je tukaj. –Ja, on pa ni od tu.
Prosite ga za razumnost.
400 gostov nocoj pričakuje zabavo. –Dr. Shirley pa pričakuje večerjo.
Ne morete narediti izjeme?
Naj vam povem zgodbo.
Ste kdaj slišali za košarkarski klub Boston Celtics?
Sem. –No, fantje so pred leti prišli sem na obisk.
Pričakovali so, da jim bomo kot prvakom
pripravili dobrodošlico, kamor bodo šli po rdeči preprogi.
Veste, kje je njihov veliki črnuh tisto noč večerjal?
Ne. –Tudi jaz ne. Vem le, da ne pri nas.
Zdaj pa nehajva nakladati. Koliko nas bo stalo?
Bo 100 dolarjev dovolj, da spravite črnuha k sebi?
Nisem naprodaj.
Če ne bi bili, gotovo ne bi sprejeli te službe.
Tony, nehaj.
Že v redu. Če hočeš, bom igral.
V redu, poberiva se od tu. –Kako to mislita?
Kam za vraga pa gresta? Don, ne delaj tega. Imamo pogodbo.
Vem, da si mož, ki spoštuje pogodbo.
Connie, Bill, vse bo v redu. Izvesti moraš nastop!
Takoj se obrni, prekleto!
Takoj!
Črnci tu ne nastopate, ker ste nezanesljivi!
Steinwayja sem moral pripeljati iz Atlante, prekleto!
Tony, si lačen? –Ali perica reže raci rep?
Si policaj? –Izgledam kot Irec?
Kaj bosta, ljubček? –Dvakrat čisti Cutty Sark.
Takoj.
Naročila bi vašo specialiteto, kakršnakoli že je.
Dvakrat Oranžni ptič!
Všeč mi je bilo, kar si naredil. Postavil si se zase.
To je tako, kot je rekel tvoj prijatelj, predsednik.
Ne sprašuj države, kaj lahko naredi zate.
Raje vprašaj kaj lahko narediš zase.
Veš?
Kaj pa počneš, da si tako lepo oblečen, ljubček?
Nič pomembnega.
Obleka ne naredi človeka.
Samo najboljši pianist na svetu je. –Res? Si dober?
Ne bodi sramežljiv, dohtar. Povej ji kdo si.
Ne rabiš govoriti. Raje mi pokaži.
Daj.
To!
Tako polomiš tipke.
Zabaval sem se. To bi lahko enkrat na mesec delal brezplačno.
Neverjeten si bil. –Hej, Tony.
Če se odpraviva zdaj, še bova prišla. –Kam?
Božični večer v New Yorku.
Sranje!
V baru nikoli ne kaži sponke z denarjem.
Vedel sem, da imaš pištolo.
Lahko se poslabša.
Ko bi le imela kaj, kar bi nama prineslo srečo.
Že vem. Položi kamen za srečo na armaturno ploščo, Tony.
Daj, Tony. Potrebujeva srečo.
Hvala. Varneje se počutim.
Pravi kreten si.
Sranje.
Prekleti policaji.
Kaj pa vidva tukaj? –Na poti v New York sva.
Je kaj narobe, policist? –Ja, je.
Vajin avto se nagiba v levo. Zadnjo gumo imata prazno.
Peljite naprej.
Previdno, gospoda. –Vesel božič. –Tudi vam.
Hvala, policist.
Bodite previdni, saj bo na božični večer vzhodno obalo zajelo neurje.
Najhuje bo v vzhodni Pennsylvaniji,
severnem New Jerseyju in večini New Yorka.
Popotnikom priporočamo, da se izogibajo jerseyjskim avtocestam.
Pa sva zaključila. Ustavil bom pri naslednjem motelu.
Vozi, dokler lahko, Tony. –Ne morem ostati buden.
Sneg me hipnotizira. Glavo mi bo razneslo.
Kaj pa moreva? Vsaj poskusila sva.
No, miza je pripravljena.
Ne divjajte po hiši!
Mama, Frankie mi ne pusti. –Frankie, pusti tudi Nickyju!
Pustim kaj?
Tu je.
Otroci, umijte si roke.
No, zdaj pa na zdravje!
D, rabiš pomoč pri pici? –V redu je.
Gremo jest!
Tony, zbudi se.
Si v redu? –Doma si. Spravi se že noter.
Lahko noč. –Čakaj. Vstopi in spoznaj mojo družino.
Vesel božič, Tony.
Vesel božič.
Zadušil se boš s kostjo. –Daj, komaj sem začel jesti.
Bo šlo? –Ja, bo.
Rabiš pomoč? –Ne, draga.
Ne med jedjo! –Ti kar kadi.
Shakespeare je doma!
Oči!
Kako ste?
Uspelo ti je! –Hej, oče.
Vesel božič! –Enako –Bog te blagoslovi!
Veseli smo, da si se vrnil.
Čudovito!
Si lačen? –Sestradan.
Potem pa sedi. –Je še kaj ostalo?
Dajmo.
Dobrodošli, dr. Shirley. –Hvala, Amit.
Pripravil sem vam posteljo. Naj vam še razpakiram?
Ne. Pojdi domov k družini.
Hvala, gospod.
Vesel božič, gospod. –Tudi tebi, Amit.
Prazniki se začenjajo. Všeč mi je, ko je vse v belem.
Vedno to poljubljanje.
Ti me za mizo nikoli tako ne poljubiš. –Tudi ti ne mene.
Dobro. Umirite se.
Tony, si v redu? Zdiš se mi nekam tih.
V redu sem, le utrujen. Bilo je dolgo potovanje.
Si uredil zadevo?
Hvala. –Dolžan si mi 75 dolarjev.
75? Charlie je rekel 60. –Moje storitve so brezplačne?
Tony, povej nam kaj o potovanju.
Dva meseca te ni bilo. –Kakšen je bil črnuh?
Ti je šel na živce? –Ne pravite mu tako.
V redu.
Tony, prejšnji teden je Frankie splezal na televizijo.
Fotografirala sem ga. Srčkan je bil. Res je bilo smešno.
D, si zmešana? Tisti kabli zadaj bi ga lahko stresli. –Ne.
Ga je uničil? –O čem govoriš? –Morda misliš opekače kruha.
Televizija te ne more stresti.
Ne govori o opekaču, govori o televiziji.
Jo je nesel v kad?
Ne bo te streslo.
Charlie. –Hej, Ustnica. Johnny me je povabil.
No, vstopita. –V redu. Se še spomniš Marie?
Pozdravljeni, Marie. –Charlie, dejansko si prišel?
Šalil sem se. Pa še z ženo?
Vesel božič. –Pozdravljeni. To pa je veliko presenečenje.
Lepo, da se vidimo. –To je Charlie iz zastavljalnice.
Lahko verjamete, da ni nič prinesel?
Sedi.
Dohtar!
Dobrodošel.
Malo posluha, prosim. –Daj, nehaj zdaj.
To je dr. Donald Shirley.
Vesel božič.
Naredite prostor. Dajte mu krožnik.
Pozdravljeni. –Vi ste gotovo Dolores.
Dobrodošli. –Vesel božič.
Hvala, da ste delili moža z mano.
Hvala, da ste mu pomagali pisati.
ZELENA KNJIGA
Dr. Donald Shirley je nadaljeval s turnejami, skladanjem in snemanjem,
kar mu je prineslo uspeh. Stravinski je rekel, da je Shirley božji virtuoz.
Frank "Tony Ustnica" Vallelonga se je vrnil v Copacabano. Sprejemal je goste.
Tony in Dolores v Copi, okrog leta 1960.
Tony Ustnica in dr. Donald Shirley sta ostala prijatelja do njune smrti leta 2013.
Režija
Scenarij
Za DrSi prevedel Prnaver
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija
ZELENA KNJIGA