Ne kérdezgesd már, hogy jól vagyok-e, Travis!
Lejárattad a polgármestert.
- Csak... - Nem akarok beszélni róla. Érthető?
Semmi hír.
A parancsnokkal mindent megteszünk, hogy maradhass, de a polgármesteren múlik.
SEATTLE VÁROSHÁZA
Hughes a csapat nélkülözhetetlen tagja. Személyesen kötődik az Egyes Krízishez.
Képes volt nyilvánosan meg is alázni miatta.
Mert harcolni is képes miatta.
A fő döntéshozók látták mindezt. A maguk sikerével érvelni tudtam volna
- a programjaik támogatása mellett. - Valóban? Mellette érvelt volna?
Hughes fegyelmi eljárásáról van szó.
- Nem az Egyes Krízisről... - Épp ellenkezőleg.
A közösségünkről van szó.
Azokról az emberekről, akiknek nap mint nap segítünk.
Ezt próbálom megértetni magával.
19-ES KÖRZET
MÚLT TAVASSZAL
Segítene valaki? Megbotlott és üvegre esett.
De ez nem tűzeset. A fiú szerint már ilyenekkel is foglalkoznak.
Mindig is foglalkoztunk.
- Az én időmben nem. - Még most is a maga ideje, hisz itt van.
Hetvennégy éves vagyok. De mintha 200 lennék.
- Remekül fest. - Az étrendemnek köszönhető.
- Valóban? - Igen.
- Milyen étrend? - Mindenből keveset.
Egy hajléktalan és egy modell hasonló étrendet követ. Hát nem elképesztő?
Ezért mondtam, hogy jöjjünk el ide. Hallottam a klinikáról.
Egy veterándokinak sem ilyen puha a keze.
Kesztyűt viselek.
- Csak szórakozik. Azt hiszi, vicces. - Az vagyok.
- Veterán? - Igen.
Én kétszer jártam meg Afganisztánt.
A fiú is. Én pedig Vietnámot.
Hát maga nem akarja szolgálni a hazáját?
GIBSON HADNAGY
Tűzoltó vagyok.
Jól van, meg is volnánk. Tartsa szárazon! Le ne essen a kötszer, mert elfertőződhet!
Adok még valamit.
Jól van.
- Értem ám. - Én is megjártam az utcát.
Hasznos, ha van az embernél ilyen. Nem olyan finom, de legalább nem hal éhen.
- Hajléktalan volt? - Igen.
- Ránk bármikor számíthat, uram. - Várjon, segítek!
- Jól van. - Így ni!
Még jövünk, ha nem olyan finom müzliszeletre lesz szükségünk.
Tessék!
- Ácsi! Te két ujjal pötyögsz? - Nem két ujjal pötyögök.
Valóban?
Két hajléktalan veterán jött be a minap. Egy öregember és egy srác.
Más-más háború, ugyanaz a végkifejlet. Hogyhogy nem gondoskodunk róluk?
Segítenék az elszállásolásukban, de ezek a kormányzati oldalak...
Hol laknak most? Mert ha egyszer nyomuk vész...
A 11. utcai kereszteződésnél, a park mellett.
Akkor jó. Mármint nem jó, de az egy viszonylag biztonságos tábor.
Honnan tudod?
A bátyám is került hasonló helyzetbe, szóval...
Éves SPAGETTIVACSORA
Ácsi, engem se hagyjatok ki!
- Na! - Nem hölgytéma.
A közvetett nőgyűlölet viszont az?
- Mocskos versikéket tanít nekünk. - Oké.
- Jöhet egy? - Persze.
- Mondom akkor. - Ki vele!
Volt egyszer egy leedsi vénember, ki szüntelen dacolt a renddel.
Megpróbált jó útra térni,
- de nem sikerült neki, nem kell félni. - Ez jó.
Tud valaki jobbat?
- Biztos tudtok. - Ezt egy csapostól tanultam.
- Volt egyszer egy Max nevű fickó... - Nem!
- De ez olyan jó! - Nem.
Ezt már hallottam. Inkább hagyjuk!
- Apa, légyszi! - Ez egy közösségi esemény. Ne mondd el!
Jól van, uram, halljuk!
Volt egyszer egy lovag, peckes és hetyke, ám a hidegben összement a teste.
De elég volt egy kacér kis lányka tompora, és rögtön megbokrosodott a lova.
A középkori farlovag! Ez tetszett. Jól van, én jövök.
A leányzó szeretője nem volt egy zseni, ezért kincses térképet rajzolt neki.
Ám meglepte, merre tekergett, mert az „X” az ölébe vezetett.
- Ez volt a legjobb! - Nagyon jó!
Köszönöm!
Igen. Pihenj, közlegény!
Hallottál a varjak kiváló memóriájáról?
Ha felbosszantasz egyet, évekig emlékezni fog rád.
- Nem terveztem bosszantani őket. - És az epigenetikájuk!
Ha az ük-ük-ükapjuk, akivel sosem találkoztak,
és sosem éltek egy időben, valamilyen, akkor jó eséllyel ők is olyanok lesznek.
- Értem. - Tessék!
- Köszönöm! - Hát nem elképesztő?
- És ijesztő. Meg durva. - Oké, bella, mi a baj?
Miért iszol ennyi whiskey-t és beszélsz varjakról?
A bátyámon jár az eszem.
Illetve a családomon. Öröklés és környezet viszonyán.
- Aha. - Aggódom miatta.
Történt valami?
Nem. Csak a szokásos. Hagyom, hogy az utcán éljen.
Nem hagyod.
De nem kényszerítheted semmire. Én sem kényszeríthettem Andreát.
Hát nem borzasztó?
Egy családból származunk a testvérünkkel.
- De mások vagyunk. - Most még.
De mi van, ha bennünk is
időzített bomba ketyeg, ami még nem robbant fel?
Vagy ami még rosszabb, ha bombát ásunk el a gyerekünkben?
Jól van. Először is, a mentális egészség nem időzített bomba,
és amúgy is figyelünk rá, éppen a családi hátterünk miatt.
A gyerekünk esetében is így járunk el.
- Nagyon értesz ehhez. - Tudom.
De te is.
- Mihez? A bárban stresszeléshez? - Nem.
Már most a jövőbeli gyerekünk jóléte az elsődleges számodra.
Egyikünk anyukája sem volt ilyen.
Remek anya leszel.
Mi az?
Nem is tudtam, hogy ezt hallanom kell.
Ez az igazság. Fenébe a varjakkal!
Fenébe velük!
Warren! Segítsen! Nem tudom, vett-e be valamit, de furcsán viselkedik.
- Nem vettem. - Arlo, hall engem?
Ha bevett valamit, el kell árulnia!
Nem, tiszta. Nehéz időszakon megy keresztül, de nem...
- Acetonos a lehelete. - Nem cukorbeteg?
- De. Egy ideje tartogatta az inzulinját. - Menjen arrébb, Morris!
- Jöjjön, Morris! Maradjon itt velem! - Tartson ki, Arlo!
- Gyerünk! - Morris! Jól van? Oké.
- Huszonöt felett van a cukra. - Kiszáradt és lehet, hogy hiperkalémiás.
- Rohamkocsit kérek! - Máris.
Defibrillátor?
- Menjünk! - Csatlakoztatva.
- Hova viszik? - Kórházba kell vinnünk Arlót, Morris.
Mióta tartogatta az inzulinját?
Pár hete. Tudta, hogy kifogyóban van, és úgy gondolta, nem tud többet szerezni.
- Nem jöhet velünk. - Utál egyedül lenni.
- Pánikba fog esni. - Vele leszek.
- Engem ismer. - Semmi baj.
Utánuk megyünk. Utánuk fogunk menni, jó? Üljünk le!
Jöjjön!
- Nincs pulzusa. Szívmasszázs kell. - Gyerünk, Arlo! Bírja ki!
Rajta!
Nincs messze a kórház.
Jól van.
Warren?
Értem.
Oké.
Elment.
Meghalt.
Nagyon sajnálom.
Őszinte részvétem!
Sajnálom.
Elképesztően könnyedén tud kapcsolatot kialakítani másokkal.
És a többieket is erre tanítja.
Akkor bőven lesz, aki betöltse az űrt, miután a programjaival együtt távozott.
Az Egyes Krízis nem az ő programja,
hanem egy városszintű kezdeményezés, ami hozzájárult
a sikeres mentőakcióhoz a Space Needle-nél.
A tűzoltóságnak továbbra is végeznie kell a munkáját,
pont mint azelőtt, hogy külön neve lett volna.
A megszorítások tükrében is?
Tegyük későbbre a 11:30-as megbeszélést!
MÚLT NYÁRON
Várakoztatnak. A Veterántámogató Szervez...
Halló? Igen, pont most beszéltem vele. Segítene... Ne várakoztasson, kérem!
Ne várakoztasson!
Tavasz óta próbálom elintézni Morris elszállásolását, de folyton elakadok.
Még csak elindítani sem tudom a jelentkezési folyamatot.
Aminek a kormányzathoz van köze, az nem előre visz, csak hátráltat.
Mi lett volna, ha nem kerülünk a tűzoltósághoz?
Ez rólunk is szólhatna, vagy egy csomó, általunk ismert emberről.
Biztos nem boldogultam volna az üzleti világban, vagy egy ügyfélszolgálaton
a katonai felfogásommal.
Egyszer talán te is levetkőzöd ezt az eszetlen merevséget.
Bagoly mondja.
Végre én vagyok a lazább fél egy párkapcsolatban.
A lazább... Dehogy vagy az!
- Dehogynem. - Ugyan!
- Én vagyok a lazább. - Hát jó.
Te vagy a lazább, én meg a viccesebb.
Igen, ezt nem tagadom. És tudod, hogy mi vagy még?
A figyelmesebb, a türelmesebb,
az állhatatosabb, a kedvesebb...
és akinek a legkönnyebb hízelegni.
Ez így van.
- Halló? - Igen!
- Halló? - Kérem, tartsa!
Dean Miller EMLÉKKLINIKA
Egészen hihetetlen érzés, hogy talán egy baba növekszik odabent.
- A mi babánk. - Oké, ezt fejezd be!
De annyira izgatott vagyok!
Olyan régóta vágyok erre, hogy ha hagyom magam belelovalni,
mielőtt biztos lenne, félek, nem tudom majd feldolgozni, ha...
- Semmi „ha”! - Egyelőre ne beszéljünk róla!
Komolyan mondom. Beszéljünk valami másról! Bármi másról!
Nem tudom, miről lehetne.
Jó, akkor... Beszéljünk arról, milyen pocsék kapitány Beckett,
vagy Jack hiányáról!
Morris bejött ma, miközben terepen voltatok.
- Minden rendben? - Igen.
Sullivan odaadta neki a régi, kempingezéshez használt hálózsákját.
Pedig Sullivan nem tűnik valami nagy kempingezőnek.
Annyira nem volt régi.
Hát igen.
- Nem mondtam semmit. - De gondoltál.
- Tudom, hogy gondoltál! - Nem tudhatod, mire gondolok.
Gyerünk, emberek!
Tudom, azt hiszitek, fiatalok vagytok, és előttetek az élet, de én nem így érzem.
A sebességen kívül a testtartáson is dolgoznunk kell. Erről van szó!
Jól van. Köszönöm, Herrera!
Ma délután a merülőegységgel fogunk gyakorlatozni...
Egyes Krízis a 11. és a Central sarkához!
Tovább jutott volna, ha nem imádná ennyire a saját hangját.
Ezek mi vagyunk Herrerával. További jó mulatást!
Mindenkit elkapok! Húzzatok innen! Mindannyiótokat elkaplak!
- Ne! - Morris!
Morris! Figyeljen ide! A barátai vagyunk, Vic és Andy a 19-es állomásról.
- Mi? - Vigyük innen!
- Mi vagyunk azok! - Nem!
- Morris! Nyugalom! - Ne!
Szívja be a levegőt négy másodpercig!
- Négy másodpercig? - Mutasd meg neki!
Aztán tartsa is bent addig! Lélegezzen! Ne! Fejezze ezt be!
- Engedje el! Ő Andy! - Tűnjenek innen!
- Morris! Elég legyen! - Nem veszítem el!
Engedje el! Ő itt Andy!
Nem veszítem el!
- Morris! - Nem fogom!
Elég! Nem Vietnámban vagyunk. Nem Vietnámban van.
Itt van Seattle-ben.
Ő itt Andy. Engedje el! Mondd meg neki, ki vagy!
Andy vagyok. Biztonságban van.
- Csak lélegezzen! - Ez az!
Üljünk le!
- Belégzés! - Menjünk!
- Kettő, három, négy! Tartsa bent! - Jöjjön! Jól van.
Kettő, három, négy!
- Üljön le! - Itt vagyunk.
- Fogom. - Vigyázunk magára.
Jól van.
- Magamra hagynának egy kicsit? - Persze.
- Hogyne. - Oké.
- Jól van. - Jó.
Ott leszünk a rohamkocsinál. Hozunk magának egy kis vizet.
Rendben.
Csak lélegezzen!
Honnan tudtad, mit mondott?
Saigon Grill. Travisszel onnan szoktunk kaját rendelni. Azt jelenti, „siess”.
Csak romlani fog az állapota. Míg Arlo élt, jól volt.
- Nyilván nem tökéletesen... - Igen.
- ...de azért elvolt. - Az elszigeteltség teszi tönkre.
Többre van szükségük a veteránoknak.
- Barát kell nekik. - Lehetünk a barátai.
Nem?
- Félek, hogy az nem lesz elég. - Tessék, Morris!
- Jól van. - Üdv!
Kössünk alkut! Hughes elbocsátása után szétoszthatja a fizetését.
- Kizárt. - Maga nem igazán tud alkut kötni.
Olyannal nem, aki úgyis megszegi. Ráadásul ez rossz ajánlat.
Én megpróbáltam.
Szerencsére sok embert betanított. Nem fog hiányozni.
MÚLT ŐSSZEL
Morris! Megtaláltam magának a tökéletes kabátot.
Nem, mert én találtam meg.
- Ugyan már! - Maguk aztán nem semmik!
- Mindkettőt elviheti. - Úgyis van hely a gardróbomban.
- Ne már! - Oké.
- Valakinek ma összetöröm a szívét. - Az én kabátomban női szív az esélyes.
Tessék!
Tényleg hálás vagyok, fiúk.
Mindkettő csodálatos, de Ruizét választom.
- Ezt nem hiszem el! - Bölcs döntés, Morris. Tessék!
- Bújjon csak bele! - Jól van.
Így ni!
Mintha magára öntötték volna! Szükségem volt erre.
- Nekem meg egy kabátra. - Nagyon jól fest benne.
- Bizony. Nincs harag. - Menő.
- Jól van. - Az a lényeg, hogy jól áll.
- Nézzenek csak rám! - Bizony!
Azt hittem, Arlo generációjának könnyebb a visszatérés után, de talán tévedtem.
Azt mondta, amikor visszajöttek, lufikkal és transzparensekkel fogadták őket.
De hol voltak azok a lufis emberek, amikor szenvedett?
Minket is tömeg várt Vietnámból hazatérve, de ők csak köpdöstek ránk.
- Istenem! - Hát igen.
„Vivianne emlékére, aki imádta a parkot. Szeretettel, Hal és a lányok.”
Vajon kik azok „a lányok”?
A lányai az első házasságából? Furcsa megfogalmazás.
- Csak a saját nevét íratta ide? - Ő fizette.
- Értem. - Legalább megemlítette őket.
Talán a nő kutyái, akiket a fickó utált, vagy a barátai, akiket utált.
Látom, a végeredmény mindig ugyanaz.
Ha az állna itt, hogy „Morris emlékére, aki imádta a parkot”,
sosem találnák ki, hogy azért imádta, mert itt legalább nem piszkálták a zsaruk.
Én azért jobban fogalmaznék. Nem úgy, mint Hal.
Aki leül erre a padra, tudná, hogy Morris Hapgood
egy éles eszű, hűséges, bölcs barát volt.
Maga motiváló személyiség.
- De tényleg. - Aha.
- A „bölcs” csak öregít. - Értem.
Akkor még finomítok rajta. Maga győzött. Oké?
Mennem kell órára. Jól van.
Tudja, mit? Ezeket tartsa csak meg!
- Oké. - Majd találkozunk.
- Rendben. - Viszlát!
Viszlát!
SEATTLE-I TŰZOLTÓSÁG
Minden rendben?
Igen, csak nem volt sikeres Carina mesterséges megtermékenyítése.
Nem estünk teherbe. Ezúttal sem.
Úgy sajnálom.
Halihó!
Ez meg...
- Mi van? - Gyere csak!
- Mi ez? - Ez az!
Sokkal ijesztőbb, ha felszabadult vagy, mint amikor basáskodsz.
De rossz lesz neki, ha megtudja, mit értem el!
Miért, mit?
Bejuttattam Morrist egy meghallgatásra. Átmeneti szállást kaphat.
Ez az, szép volt!
Már bánom, hogy ijesztőnek neveztelek, pedig te vagy a legnagyobb!
- Ez remek! - Már értem a táncot.
- De tetszett. Köszi! - Nincs is más teendőnk?
- Nincs. - Szép volt!
- Tűnés az útról! - El onnan!
Húzás!
Mozgás, papa!
- Dolgozni mennék! - Várjanak kicsit!
- Morris! - Arrébb, tata!
Várjanak már egy kicsit, oké? Morris!
Mit csinál, Morris? Mit művel?
- Kimerültnek tűnik, Mo. - Az vagyok.
A dudáló autók csak rontanak rajta. Menjünk innen!
Menjünk az útról! Még a végén elütik.
- Az se baj. - Ugyan már!
Teljesen le lennék sújtva akkor, Morris.
- Üljön szépen le! - Túl lassan mennek.
- Túlélném. - Foglaljon helyet!
Mi történt, Morris? Kiürítették a hajléktalan tábort?
Mindent elvittek. Most mitévő legyek?
A meghallgatáshoz szükséges irataim a sátorban voltak.
A kukásautó jött és elvitt mindent.
Elvitte mindenemet.
Elegem van már ebből.
- Az a baj... - A maga egójával van a baj.
Ezért akarja kirúgni Hughest.
Amit ő tett magával, azt akarja maga is tenni a pénzosztó emberekkel,
a féleszű lobbistákkal, a várost irányító bürokratákkal,
akik ellen oly hevesen kampányolt, de most már a markukban van.
És ki akar törni, csak fél. Azért utálja Hughest, mert ő nem félt.
Hallgasson ide!
Ne rúgja ki azt, aki magával van, hogy azok kedvére tegyen, akik nincsenek!
Így veszíthet el mindent a leggyorsabban.
Fegyelemsértés. Elismerésem. Magától tanulta ezt Hughes?
- Én csak segítek... - Üljön le!
Ezt ma rövidre zárjuk.
MÚLT TÉLEN
Mindene odalett Morrisnak.
Annyira dühítő, hogy újra kell kezdenünk mindent.
Igen, ráadásul a tajkártyája és a születési anyakönyvi kivonata nélkül...
Még nehezebb lesz.
- Ne költözzön ide hozzánk? - Micsoda?
Tudom, ez nem oldja meg a problémát, de én szívesen befogadnám.
Mi az?
Mi van?
- Csak nem össze akarsz költözni? - Oké.
Tudom, hogy erről még nem beszéltünk, de nem ebbe az irányba haladunk?
Persze nem holnap. Mitől lettem ilyen öntudatos?
És miért érzem magam 22 évesnek ettől a témától?
Mert annyi idősek voltunk, amikor legutóbb ilyesmiről beszéltünk.
- Idősebbek voltunk. - Egy kicsivel.
- Akkor könnyebb volt. - Mert most nehéz?
Nem, ez nem. Csak ami körülveszi. Ami körülvesz minket.
Mit csinálsz?
Nevetségesnek akarok tűnni, hogy amikor azt mondom, szeretlek és költözzünk össze,
soha többé nem érzed majd öntudatosnak magad emiatt.
- Leszakad. - Sokszor fog leszakadni alattunk.
- Elég ebből! - Nem.
Na?
Jól van.
- De előtte... - Na tessék!
Előtte intézzünk új iratokat Morrisnak, hogy legyen esélye a szállásra.
Tudom, nem szívesen vagy itt, de mindenkit beosztanak az Egyes Krízisbe.
Légy türelmes ezzel a fickóval!
- Oké. - Üdv!
Ha tudtam, hogy jönnek, összetakarítottam volna.
De majd most megteszem.
Oké. Kedves magától.
Tudom, elvitték a cuccait, Morris, szóval hoztam helyettük újat.
- Igazán nem kellett volna. - Nézze meg!
Egy Solaire Rambler 300-as?
- „A sátrak Rolls Royce-a!” - „A sátrak Rolls Royce-a!”
- Erre vágyott, ugye? - Köszönöm!
De van egy szálló a Monroe-n, ott intézhetek magának egy ágyat.
- Nem mehetek megint szállóra. - Értem.
Elnézést! Befejezné? A barátommal beszélgetek.
Kérdezhetnék a jótékonysági munkáról?
- Nem. - A cikkemhez kéne.
- Azt mondta, nem. - Bocsánat!
Vettem.
Nagyon sajnálom, Morris. Ez nem valamiféle reklámfogás volt.
- Persze. - Nem tudtam, hogy itt lesz.
Tudom, ez a nő mindig itt van. De legalább a jobbik oldalamat kapta le.
Oké.
- Állítsuk ezt fel! - Rendben.
- Jól van. - Istenem!
MA
- Mi van veled? - Miért?
Furcsán viselkedsz, dolgokat rejtegetsz a szekrényedben.
Csak...
Csak egy kis T.
Tesztoszteron.
Múlt hét óta szedem. Mióta helyreállt a szintem, kezdek magamhoz térni.
A 20 éves magamhoz.
- Minden szempontból, ha érted... - Oké.
De miért rejtegeted?
- Mirandának még nem szóltam róla. - Miről?
- Hogy tesztoszteront tol. - Haver!
Nem nagy ügy. Remekül érzi magát tőle.
„Gyorsabb egy repülő puskagolyónál, több ereje van, mint egy mozdonynak,
és képes átugrani hatalmas épületeket egyetlen elrugaszkodással.”
Nem érti az utalást. Oké, mi csak...
Így ni!
Értem már. A te kezelésed szupererővel ruház fel, míg az enyém,
az én kezelésem, a kezeléseim csak annyit érnek, hogy szörnyen érzem magam.
Lombikkezelésre járunk. Az én petém kerül az ő kemencéjébe.
Szörnyű. Rettenetes.
Szinte érzem, ahogy a tüszőimben érnek a petéim.
Mint a szőlőzselé.
Itt bennem tekergőzik a szőlőzselé.
Miért pont szőlő?
Persze, értem.
Nagyon jó, hogy te istenien érzed magad az injekcióidtól,
míg én csak egy felfúvódott békának érzem magam.
Békának?
Mert csak egy petegyár vagyok, Beckett! Lombikkezelésre járunk. Nem rémlik?
A volt feleségemnél a borsmenta vált be.
Rohamkocsi és létrás egység a 11. és a Central sarkához!
Az Morris hajléktalan tábora. Menjek én is? Ismerem a terepet.
Most nem lehet, Hughes. Próbaidőn vagy, míg nem szól a parancsnok.
Nemsokára jövünk. Gyerünk, emberek, mozgás!
- Beckett, Wiggins, halad a déli oldal? - Intézzük.
- Bishop, Green, északi oldal rendben? - Oltjuk a tüzet, kapitány.
Warren, Cutler, még több sérült érkezik.
- Vettem. - Sullivan, Montgomery, hogy álltok?
Jelentsetek!
Valaki hozza ki Morrist a sátrából!
- Tényként közlöm vele. Könnyebb lesz... - Majd én. Együtt toltuk az Egyes Krízist.
- Nem, majd én! - Hughes!
Morris...
Nagyon sajnálom.
Intézek stresszkezelő beszélgetést.
- Felhívom Diane-t. - Majd én.
- Megyek. - Persze, te is jössz.
Nem voltál ott, de nyilvánvalóan sokat jelentett számodra.
Mármint én vezetném a beszélgetést.
Megvan a képesítésem, és tudom, mennyit jelentett nekünk.
- Várjunk! Kapitány... - Képes vagyok rá.
Szükségem van rá.
Warren, hívd a központot! Jelentsd be, hogy korlátozottan leszünk elérhetőek!
Rendben.
A munkánk nehéz.
Amit nap mint nap látunk és tapasztalunk, az nehéz.
Ezt fel kell dolgoznunk, és itt most beszélhetünk erről,
szóval ki vele!
Ne az öngyógyítás veszélyes eszközeivel éljünk!
Hogy még évekig aktívak lehessünk. Van valakinek kérdése?
A beszélgetésünket négy kérdés fogja meghatározni.
Mit csináltunk jól?
Minek kellett volna történnie? Mi történt valójában?
És mit szeretnénk, ha másképp tettünk volna?
Ezek a kérdések felkavaróak...
de mindent megbeszélünk. Szóval, mit csináltunk jól?
Megérkezésünk után rögtön megkezdtük a víztovábbítást.
Két vízsugárral oltottuk a tüzet, lefedve a területet.
Hatékonyan szerveztük meg a sérültek ellátását.
Megfékeztük a tüzet.
Nagyon csendben vagytok. Mondanátok valamit?
- Oké. Travis? - Szerintem semmit sem csináltunk jól.
Ezt kifejtenéd?
Jöjjön, Morris!
- Jöjjön! - Nem, ez az enyém! Ez az én sátram!
- Értem, de velünk kell jönnie. - Nem, hagyjanak!
Akármi is van a sátorban, az élete fontosabb annál.
Értjük.
- Jól van? - Nem hagyom itt!
- Morris! - Ne!
Oké.
Jól van.
- Minek kellett volna történnie? - Ott lett volna a helyed.
Ott kellett volna lenned.
Nem hibáztatlak, amiért ez történt, vagy hogy nem engedted, hogy jöjjön.
- Nem Herrera miatt nem mentem. - Igen, tudom.
De hogy minek kellett volna történnie szerintem?
- Hát ennek. - Igen, tudom.
Csak őszintén válaszoltál, és ez így helyes.
Miért lett volna szükség rám?
Mert meg tudtad volna győzni, hogy hagyja ott a sátrát.
És még miért?
Mert akkor nem lenne ekkora bűntudatom, amiért nem tudtuk megmenteni őt.
És legalább nem egyedül érezném ezt, mert...
- Mert? - Mert ha kettőnkön van ez a teher,
még a legkilátástalanabbnak tűnő helyzet sem tűnik lehetetlennek.
Nem voltam ott.
De most itt vagyok. Most már közös a teher.
Mindannyiunk közös terhe.
Senki sincs egyedül. Az ittlévők megértenek téged.
Megértik a fájdalmadat, a veszteségedet, a bűntudatodat és a dühödet is.
Ők segítenek neked túljutni ezen.
Neked is segítünk.
Morris régóta nem számíthatott senkire.
De tudom...
hogy az utolsó időszakában ránk számíthatott.
Küldök mindenkinek olvasnivalót, de én is itt vagyok, ha kellek.
Szóval a beszélgetésnek most vége, de bármikor számíthattok rám. Oké?
Megint sikerült neki, emberek!
De megmentettük. Ja, nem, meghalt.
- Hékás! - Nem, Travis, meghalt.
Pedig mindent megtettünk.
Az ország, amit szolgált, teljesen hátat fordított neki.
Egy olyan világot próbált megóvni, ami őt már nem óvta meg.
Mert az ember csak ad és ad,
és amint szükséged van valamire, amint gyengévé vált...
Amint nem volt többé boldog, gondtalan, vicces, erős...
Hogy is lehetett volna? Tudta, milyen szörnyű tud lenni a világ.
- Vic, még mindig Morrisról van szó? - Ezt hogy érted?
- Szerintem Travis csak... - Persze hogy magamról beszélek!
Egész életemben csak másokról gondoskodtam.
Sosem beszélek az érzéseimről, a szomorúságomról, a félelmeimről,
de viccel próbálom oldani a hangulatot, pedig az én hangulatom sem túl rózsás.
Alig kapok levegőt, annyira félek.
A...
A mellkasom...
És alig látok. A ködön keresztül sem látok, pedig...
- Hozzám ne érj! - Hagyjuk békén!
Morrisról beszélek. Még szép. Meg rólam. Meg mindannyiunkról.
Ez mindannyiunkról szól, nem csak rólam. Biztos más is érez így.
Persze, mi is.
Amikor kellett volna, senki sem segített.
Ez nem igaz, ott voltunk neki. Ezt te is tudod.
- Ő is tudta. - Mégsem volt elég, Ben. Nem volt elég.
Nemsokára elveszik, amivel megpróbáltuk megmenteni, mert mindent elvesznek!
- El fogják venni. - Nem hagyjuk.
Nem fogjuk hagyni.
Nem vehetik el az Egyes Krízist.
Te jó ég!
- Sajnálom. - Semmi baj.
Nagyon sajnálom. Istenem!
- Ne... - Bocsássatok meg! Elnézést!
Azért kicsit hasson már meg! Majdnem három percet vártam.
Tudod...
mindenkit megmentettél egy komplett ideg-összeroppanástól.
- Mármint az enyém előtt? - Ugyan már!
Travis, hónapokig nem...
Semmit sem éreztem. Aztán viszont...
Nem is tudom, melyik rosszabb.
A beszélgetés egészen elképesztő volt, meg hasonló dicsérő szavak, amiket utálsz.
De őszintén szólva az volt az egészben a legjobb, amikor...
Tudod, amikor...
Mindenki szereti látni, ha egy erős nő sírva fakad.
- Komolyan beszélek. - Tudom.
Mint a filmekben, amikor megszületik a kisbaba,
de nem sír fel és mindenki bepánikol, mert biztos valami nagy baj van.
Persze próbálják ezt nem mutatni, hogy ne zaklassák fel az anyát,
és furcsa pillantások követik egymást.
Aztán végül felsír a baba, és megkönnyebbült pillantások cikáznak.
Hála istennek!
Igen, tudom, milyen ez a való világban, mivel elsődleges beavatkozók vagyunk.
- Nem tetszik ez a hangnem. - Nem?
De olyan volt.
Olyan volt, amikor elsírtad magad.
Azt mondtuk: „Jól van a baba.
Életben van.”
- Én vagyok a baba? - Igen.
Néha lehetsz te a baba...
és mások gondoskodnak rólad.
Szeretlek.
És mindig gondoskodni fogok rólad.
- Fel fog puffadni a szemed. - Fogd be!
Nagyon gáz lesz.
Ezt szereted.
Tessék, kapitány! Imádni fogod.
- Köszönöm! - Parancsnok!
Üljenek csak le! Egy ilyen nap után nyugodtan lazítsanak!
Sullivan hadnagy felhívott.
Sajnálom a történteket.
Tudom, milyen sokat jelentett maguknak. És maguk mennyit jelentettek neki.
Ez nem fogja teljesen helyrehozni a mai napot,
de jó hírt hoztam.
Az Egyes Krízis megmenekült. Egyelőre.
- És Vic? Maradhat Hughes? - Ki más vezetné az Egyes Krízist?
Megmentette az állását.
A munkája mentette meg.
A maguk kiváló munkája mentette meg.
Az Egyes Krízis mentette meg.
- Igen... - Hozok magának is gumbót.
- Foglaljon helyet! - Hoz tányért.
Ez a Warren család világhírű gumbója. Ez vidított volna fel mindenkit.
Volt egyszer egy Morris nevű katona, és amit értünk tett, maga volt a csoda.
Élete emléktáblára való, így lesz mindig látható.
Maradjon velünk örökké a mosolya!
19-ES KÖRZET
A feliratot fordította: Fekete Márk