Ikke spør om jeg har det bra flere ganger.
- Du tok over pressekonferansen. - Jeg vil ikke prate om det.
- Er det så vanskelig å forstå? - Ingenting.
Vi gjør alt vi kan for at du får beholde jobben, men det er opp til ordføreren.
RÅDHUS
Victoria Hughes er viktig for oss. Krise 1 er personlig for henne.
- Så personlig at hun latterliggjorde meg. - Så personlig at hun kjemper for det.
De som sitter på pengesekken, så på.
Jeg kunne brukt innsatsen deres som argument
- for å støtte prosjektet. - Ville du ha gjort det?
Dette handler om Hughes' straff.
- Ikke Krise 1 eller andre... - Tvert imot. Dette handler om samfunnet.
Enkeltpersonene vi hjelper hver dag. Det er det du må forstå.
FORRIGE VÅR
- Kan noen hjelpe oss? - Han snublet og landet på glass.
Det er ikke brann. Han sier dere gjør sånt nå til dags.
- Ja, brannvesenet har alltid gjort sånt. - Ikke i min tid.
Det er fortsatt din tid. Du er gammel, men er her.
Jeg er 74. Jeg føler meg ikke som en dag under 200.
- Du holder deg godt. - Det skyldes dietten min.
- Hvilken diett? - For lite av alt.
Tenk at en modell og en hjemløs går på samme diett. Overraskelse.
Derfor ville jeg dra hit. Jeg har hørt om klinikken.
- Du har mykere hender enn veteranlegene. - Jeg har på hansker.
- Han tuller. Han tror han er morsom. - Jeg er morsom.
Du er veteran? Jeg har tjenestegjort i Afghanistan to ganger.
Guttungen også. Jeg var i Vietnam.
Men han her... Ingen ønske om å tjene landet?
Jeg er brannmann.
Sånn. Hold det tørt. Ikke ta av bandasjen, da kan det bli infisert.
Jeg har noe til deg.
Ja.
- Jeg vet hva du gjør. - Jeg har også sovet på gata.
Det var enklere med noen sånne i lomma. De er ikke så gode, men i nøden...
- Var du hjemløs? - Ja.
Vi er her om du trenger noe, sir. Jeg skal hjelpe deg.
Sånn.
Vi kommer tilbake når vi trenger flere energibarer som ikke smaker godt.
- Vent. Skriver du med to fingre? - Nei, det gjør jeg ikke. Jeg...
- Virkelig? - To veteraner var innom, begge hjemløse.
En eldre mann og en ungdom. To ulike kriger, begge hjemløse.
Hvorfor tar vi ikke vare på folk?
Jeg prøver å skaffe bolig, men disse statlige sidene... Hjelpes!
- Vet du hvor de bor nå? Når de blir borte... - På hjørnet av 11th. Like ved parken.
Bra. Eller det er ikke bra, men det er ganske trygt der.
- Hvordan vet du det? - Broren min har slitt.
Og ja.
- Hei, hold opp. Hva foregår her? - Det egner seg ikke for en kvinne.
- Egner kvinnehat seg for en kvinne? - Han lærer oss frekke limericker.
- Vil du høre? Jeg må si det riktig. - Selvsagt.
I Leeds bodde en gammel gris, beryktet for å te seg på uanstendig vis,
han prøvde å gli over på den smale sti, men ga opp og lot lystene innfris.
- Noen bedre? Jeg vet at noen har... - Denne lærte jeg av en bartender.
- Det var en gutt som het Max. Som... - Nei!
- Denne vil du elske. - Nei, du fortalte den og... glem det.
- Vær så snill, pappa. - Den er for drøy. Ikke gjør det, Gibson.
Få høre din.
Det var en ridder, sterk og slank, som krympet når temperaturen sank.
Men med et lite suss og en lekker stuss sto manndommen stor og rank.
En middelalder-rumpemann. Det kan jeg like. Her er min.
Hennes elsker var ikke særlig smart så hun tegnet et skattekart
Og veien det viste fikk henne til å riste, for der fant han gledesknappen så klart.
- Den var god. - Den likte jeg best.
- Takk. - Jeg også. Der ble du slått.
Visste du at kråker har god hukommelse?
Kødder du med en, husker den ansiktet ditt i årevis.
- Jeg skal ikke kødde med en kråke... - Og epigenetikk.
Om tipp-tipp-oldefar-kråka, som de aldri har møtt,
og som ikke levde samtidig med dem,
er på en viss måte, så er nok de også på samme måte.
- Ok. - Værsågod.
- Takk. - Er det ikke interessant?
- Og skremmende? Og sprøtt? - Ok. Hva foregår?
Hvorfor drikker du for mye whisky og prater om kråker?
Jeg tenker på broren min. På familien generelt. Arv, miljø, alt sammen.
- Ok. - Jeg er bekymret for ham.
- Har noe skjedd? - Nei.
Ikke noe nytt. Men han bor på gata, og jeg tillater det.
Det gjør du ikke. Du kan ikke tvinge ham til noe han ikke vil.
- Jeg kunne ikke tvinge Andrea. - Er det ikke skremmende?
Vi vokste opp i samme familie som brødrene.
- Vi er forskjellige. - Nå, så.
Hva om vi bare er tidsinnstilte bomber,
som dem, som venter på å eksplodere?
Eller verre. Hva om vi planter en bombe i barnet vårt?
Ok.
Mental helse er ingen tidsinnstilt bombe.
Og det er noe vi begge er oppmerksomme på på grunn av familiene våre.
Vi vil følge med på barnet vårt.
- Du er god. - Jeg vet det. Det er du også.
- God til hva? Å bli stressa i en bar? - Nei.
Du prioriterer allerede vårt fremtidige barns beste.
Det gjorde ikke mødrene våre. Du blir en god mamma.
- Hva er det? - Jeg ante ikke at jeg trengte å høre det.
Det er sant. Til helsike med kråkene.
Ingen kråker!
Warren, jeg trenger deg! Jeg vet ikke om han har tatt noe. Han er uberegnelig.
- Jeg har ikke tatt noe. - Arlo, hører du meg? Si fra om du tok noe.
Nei, han er nykter. Han har slitt, men jeg tror ikke...
- Fruktånde. - Er Arlo diabetiker?
- Ja. Han har rasjonert insulinet. - Morris, du må trekke unna.
- Nei. Morris, her borte. Bli med meg. - Arlo, hold deg våken, kompis.
Går det bra med deg?
Blodsukkeret er over 700.
Han er dehydrert og kan være hypokalemisk. Klargjør beredskapsbilen.
- Monitorer på. Kom igjen. Vi må dra! - Tilkoblet.
- Hva skjer? - Dette må behandles på sykehuset.
Hvor lenge har han rasjonert insulinet?
Noen uker. Kanskje mer. Han begynte å gå tom. Han trodde ikke han fikk mer.
- Bli her. - Han liker ikke å være alene.
- Han får panikk. - Jeg er der. Han kjenner meg.
Vi møter dem der. Greit?
Nå setter vi oss. Vi setter oss ned. Kom.
- Ingen puls. Start brystkompresjoner. - Kom igjen, Arlo. Vi er snart fremme.
Kom igjen.
Det er ikke langt til sykehuset.
Warren.
Ja.
Greit.
Han er død.
- Han er død. - Det gjør meg vondt.
Det gjør meg vondt.
Så leit.
Hun får kontakt med folk på en måte jeg aldri har sett før,
og hun lærer det til andre brannkonstabler.
Flott, da er det mange der til å overta når hun og prosjektet er borte.
Krise 1 er ikke Vic Hughes' prosjekt.
Det omfatter hele byen og er grunnen til at vi reddet mange liv i Space Needle.
Jeg forventer at brannvesenet fortsetter det arbeidet,
- som de gjorde før det fikk et eget navn. - Med alle ressursene du fjerner?
Du må flytte avtalen min.
FORRIGE SOMMER
På vent.
Veteranforeningens...
Hallo?
Ja, jeg... jeg snakket nettopp med ham.
Kan du... Nei, ikke sett meg på vent!
Jeg har prøvd å skaffe veteranbolig til Morris siden i vår.
Det er vanskelig.
Jeg får ikke engang nok informasjon og kan ikke begynne på søknaden.
Det er ikke bare en papirmølle, det er en kvern.
Tenk om vi ikke ble brannkonstabler etter militæret?
Det kunne vært meg eller deg eller mange av de vi kjenner.
Jeg kunne ikke jobbet i næringslivet eller, verre, med kundeservice
om hjernen hang igjen i militæret.
Den rigiditeten som du kanskje rister av deg snart.
Stein i glasshus.
Det er fint å være den avslappede i forholdet.
- Du er ikke den avslappede. Nei. - Det er jeg.
Det er jeg. Helt sant.
Greit. Du er den avslappede, jeg er den morsomme.
Ja, det er du. Det er du.
Og vet du hva mer? Den omsorgsfulle og tålmodige.
Den standhaftige og snille...
og den som faller for smiger.
Helt klart.
- Hallo? - Ja.
- Hallo? - Vær snill og vent.
Tenk at det kan være en baby inni der nå.
- Babyen vår. - Nei.
Unnskyld. Jeg er spent.
Jeg har ønsket dette så lenge at hvis jeg blir for forhåpningsfull
før vi er sikre, er jeg redd jeg ikke takler det hvis...
- Ikke noe "hvis". - Vi snakker ikke mer om det nå.
Jeg mener det. Vi snakker om noe annet. Hva som helst.
- Jeg vet ikke hva jeg skal snakke om. - Ok. Hva med...
Vi snakker om hvor dårlig stasjonssjef Beckett er...
eller at Jack er borte. Morris var innom i dag da dere var ute.
- Er alt bra? - Ja.
Sullivan ga ham en gammel sovepose fra friluftsliv-perioden hans.
Sullivan slår meg ikke som en friluftsmann.
Den var ikke så gammel.
Jeg vet det.
- Jeg sa ingenting. - Du tenkte på det. Profesjonell.
Du vet ikke hva jeg tenker.
Raske på, 19. Kom igjen.
Dere er unge og tror dere har all verdens tid. Det har ikke jeg.
Vi må jobbe med holdning og tempo.
Sånn, ja.
Sånn, ja. Takk, Herrera.
I ettermiddag skal vi trene med dykkerne...
Krise 1 til 11th og Central Parkway.
Han ville rukket mer om han ikke elsket sin egen stemme...
Det er meg og Herrera, så nyt Becketts enmannsshow.
Jeg tar alle. Trekk unna!
Jeg tar dere!
- Nei! - Morris. Hei. Se på meg.
Det er Vic og Andy fra stasjon 19. Vi er venner. Vi må få ham bort fra gata.
- Morris, det går bra. - Pust inn på fire.
- Fire? - Firkantpusting. Kan du vise ham?
Pust inn på fire. Hold i fire. Tre...
Vent. Nei, vent. Slipp!
- Slipp. Det er Andy. Du kjenner henne. - Kom deg vekk! Jeg mister deg ikke!
- Du må slippe. Det er Andy. - Jeg mister deg ikke!
Morris, vent. Stopp. Vi er ikke i Vietnam. Du er ikke i Vietnam.
Du er trygg. Du er i Seattle. Det er Andy. Du må slippe henne. Si hvem du er.
Det er Andy. Du er i Seattle, du er trygg. Bare pust.
Vi setter oss.
- Inn på fire. To, tre, fire. Hold. - Kom igjen.
To, tre, fire.
- Sett deg. - Jeg har deg.
- Det går bra. - Kan dere gi meg et øyeblikk?
Selvsagt.
- Ja. - Ja.
Vi går til beredskapsbilen. Vi skal hente vann til deg.
Bare pust.
- Hvordan visste du hva han sa? - Saigon Grill.
Travis og jeg er ofte der. Det betyr "skynd deg".
Han blir bare verre. Det gikk bra mens Arlo levde.
Ikke en bra situasjon, selvsagt, men han var stabil. Ensomheten ødelegger ham.
Veteraner trenger mer enn det basale.
- De trenger en venn. - Vi kan være vennene hans.
- Jeg er redd det ikke er nok. - Vær så god, Morris.
Etter Hughes får sparken, kan du bruke lønnen hennes på det du måtte ønske.
- Nei. - Sånn inngår man ikke avtaler.
For du klarer ikke å holde dem. Dessuten er dette en dårlig avtale.
Jeg prøvde.
Enda godt at hun har lært opp mange. Da savner vi ikke henne når hun er borte.
FORRIGE HØST
Hei, Morris. Jeg har den perfekte jakken til deg.
Pussig, jeg har den perfekte jakken til ham.
- Gi deg. - Dere er så snille.
- Du kan ta begge. - Ja, jeg har så mye skapplass.
- Gi deg. - Ok.
- Jeg må knuse et hjerte i kveld, karer. - I denne jakken er det nok et damehjerte.
Se her.
Dette betyr veldig mye for meg.
Begge er fine, men jeg må velge Ruiz'.
- Jeg er skuffet. - Godt valg, Morris. Vær så god.
- På med den. Sånn. - Ja.
Som hånd i hanske. Tåpelig, men jeg trengte en opptur.
- Og jeg trengte en jakke. - Den kler deg.
Du ser bra ut. Den ser bra ut. Det er det viktigste.
Se på meg.
Jeg trodde Arlos generasjon hadde det lettere da de kom hjem, men jeg tok feil.
Han fortalte at de ble de tatt imot av folkemengder med skilt og ballonger.
Men hvor var de med ballongene når guttungen led?
En folkemengde ventet da vi kom hjem fra Vietnam, men de spyttet på oss.
- Herregud. - Ja.
"Til Vivianne, som elsket denne parken. Kjærlig hilsen Hal og jentene dine."
Hvem tror du "jentene dine" er?
Døtrene fra første ekteskap, kanskje? Det var en pussig formulering.
- Bare hans navn på plaketten. - Han betalte.
Hyggelig at han nevnte dem i det hele tatt.
Kanskje det er hundene hennes eller vennene han ikke likte?
Jeg ser et mønster her. Noe som gjentar seg.
Hadde det stått: "Til Morris, som elsket denne parken,"
ville ingen skjønt at han elsket den fordi kun her fikk han fred for politiet.
Jeg ville formulert meg bedre. I motsetning til Hal.
Alle som satt her, ville visst at Morris Hapgood
var den smarteste og mest lojale vismann og venn.
Du inspirerer meg, kompis. Jeg mener det.
-"Vismann" høres gammelt ut. - Greit. Jeg skal jobbe med den.
Du vinner.
Herregud. Jeg må rekke timen. Ok.
Du kan beholde det. Alt dette. Vi ses neste gang.
- Neste gang. - Ha det!
SEATTLE BRANNVESEN
- Går det bra? - Ja. Men den festet seg ikke.
Carinas inseminering. Vi er ikke gravide.
Igjen.
Så leit å høre.
Hei!
Hva er...
- Hva er det? - Kom hit.
Hva gjør du?
Sprudlende deg er mer urovekkende enn autoritative og alvorlige deg.
Han vil skamme seg når han finner ut hva jeg har gjort.
Morri skal i et intervju om overgangsboliger for veteraner.
Ja!
Jeg skammer meg for at jeg kalte deg skremmende når du er helt sjef.
- Det er fantastisk. - Det forklarer den rare dansen.
- Den er fin. Takk. - Er alt klart? Vi trenger ikke gjøre noe?
- Ja. - Bra jobbet.
Ut av veien!
Flytt deg!
Kom igjen.
- Jeg må rekke jobb. - Vent litt.
- Morris. - Gamling, flytt deg!
Vent litt. Vent. Morris.
Hva gjør du?
- Du ser sliten ut. - Det er jeg.
De fløytende bilene hjelper nok ikke. Du må ut av veien.
Vi vil ikke at du skal bli påkjørt.
- Det betyr ingenting. - Jo.
Jeg ville blitt knust. Sønderknust.
- Sett deg nå. - De kjører for sakte.
- Jeg ville ikke dødd. - Sett deg.
Kan du fortelle hva som skjedde? Tok de sakene dine?
Alt er borte. Hva skal jeg gjøre nå?
Dokumentene til husintervjuet var i teltet.
Søppelbilen kom og fjernet alt. Alt jeg eier og har.
- Jeg er så lei. Kommer du igjen for å... - Nei, det er egoet ditt.
Derfor vil du sparke Hughes. Det hun gjorde,
er det du ønsker å gjøre mot pengemennene, interesseorganisasjons-klovnene
og byråkratene som styrer byer.
De du kjempet så hardt imot, men som nå eier deg.
Og du vil ta igjen, men du er redd.
Og du hater henne fordi hun ikke var det. Hør her.
Ikke si opp de som er på din side for å blidgjøre de som ikke er det.
Da mister du fort alt.
Ulydighet. Flott. Lærte Hughes det av deg?
- Jeg prøver å... - Sett deg. Vi finner ut av det i dag.
FORRIGE VINTER
Morris mistet alt.
Tenk at vi må begynne på bar bakke igjen.
Ja. Men uten personnummeret og fødselsattesten blir det...
Enda lengre bak enn bar bakke.
Skal han flytte inn med oss?
Det er ikke sånn man løser noe sånt. Jeg sier bare at det er mulig.
Hva er det?
-"Med oss"? Vil du flytte sammen? - Ok.
Vi har ikke pratet om det, men det går vel i den retningen?
Ikke morgen, men... Hjelp meg. Hvorfor ble jeg plutselig så usikker?
Jeg føler meg som en 22-åring når vi prater om det.
Sist vi pratet om det, var vi nok så gamle.
- Nei, eldre. - Kanskje litt.
- Men det var enklere. - Er dette vanskelig?
Nei, ikke dette.
Men alt rundt det. Rundt oss.
Hva gjør du?
Jeg vil være så tåpelig at når jeg sier "jeg elsker deg,
jeg vil flytte inn med deg,"
blir du aldri mer usikker på dette igjen.
- Du ødelegger senga. Slutt. - Jeg vil ødelegge mange senger med deg.
Nå?
Ja.
Men først... må vi skaffe nye papirer til Morris, så vi kan begynne søkeprosessen.
Jeg vet at du ikke vil være her, men alle må ha et Krise 1-skift.
- Du må skjerpe deg for hans skyld. - Greit.
Hei.
Hadde jeg visst dere kom, ville jeg ryddet. Jeg gjør det nå.
Ok. Veldig fint.
Jeg vet at sakene dine ble tatt, så jeg har erstattet dem.
- Det var ikke nødvendig. - Se her.
Solaire Rambler 300? Teltenes Rolls Royce!
- Det var vel det du ønsket? - Takk.
Det er et herberge i nærheten. Jeg kan skaffe en seng til deg.
- Jeg orker ikke flere herberger. - Greit.
Kan du la være? Jeg prøver å prate med vennen min.
Kan jeg spørre om veldedighetsarbeidet?
- Nei. - Bare én kommentar.
- Hun sa nei. - Unnskyld. Greit.
Morris, jeg er så lei for det. Dette var ikke et PR-stunt.
- Jeg visste ikke at hun var her. - Det går bra. Hun er alltid her.
- Og hun fikk min beste side. - Ok.
- Da slår vi opp teltet. - Ok.
- Sånn. - Jøss. Takk.
I DAG
Hva er det med deg? Du oppfører deg rart. Gjemmer du ting i skapet?
Det er...
Det er T.
Testosteron. Jeg begynte forrige uke.
Nå som verdiene har gått opp, føler jeg meg normal igjen.
Jeg føler meg som en 20-åring igjen. På alle måter, om du skjønner.
- Hvorfor skjuler du det? - Miranda vet ikke om det.
- Om hva? - At han går på testosteron.
- Du. - Det er ikke så farlig.
Nå føler han seg topp. "Raskere enn en kule, sterkere enn et lokomotiv,
hopper opp på høye bygninger i ett sprang."
Hun tar ikke referansen. Ok. Vi bare...
Sånn.
Jeg forstår. Dine sprøyter gir deg superkrefter, mens mine...
min sprøyte, på sprøyte på sprøyte gjør at jeg føler meg elendig.
Vi går gjennom prøverørsbehandling. Mine egg, hennes ovn.
Det er fryktelig.
Jeg kan kjenne at eggene vokser i eggstokkene.
Det er som druegelé.
Som druegelé som skvulper rundt inni meg.
Hvorfor druer?
Jeg skjønner.
Så fint at guttesprøytene dine gjør at du føler deg fantastisk,
mens mine gjør at jeg føler meg som et oppblåst hønsebur.
- Hønsebur? - For jeg er en jævla rugekasse, Beckett.
- Prøverør. Følg med. - Peppermynte hjalp eksen da hun tok IVF.
Slokkebil 19 og stigebil 19 må rykke ut til 11th og Central Parkway.
Det er leiren der Morris bor.
- Skal jeg bytte? Jeg er kjent der. - Ikke i dag, Hughes.
Du er ute av tjeneste til sjefen gir beskjed.
Vi ses snart. Kom igjen, folkens.
- Beckett, Wiggins, status på sørsiden? - Vi er i gang.
- Bishop, Green, er brannen under kontroll? - Mottatt. Vi slokker nå.
Warren, Cutler, flere er på vei til kringvernet.
Sullivan, Montgomery, evakueringsstatus? Gi lyd fra dere.
Noen må få Morris ut av teltet.
- Jeg må si det som det er. - Skal jeg si det? Vi er på Krise 1 sammen.
Hughes.
Morris...
Det gjør meg vondt.
Vi tar en umiddelbar evaluering og psykologisk debriefing.
- Jeg ringer Diane. - Jeg tar den.
- Debriefingen. - Ja, du er med på den.
Du rykket ikke ut, men han var viktig for deg.
Nei, jeg vil lede debriefingen. Jeg kan det, og jeg vet hvor mye han betydde.
- Vent nå. Sjef... - Nei. Jeg klarer det.
- Jeg trenger det. - Warren, ring sentralen.
- Gjør oss tilgjengelige for debriefing. - Greit.
Jobben vår er vanskelig.
Det vi ser og opplever hver dag, er vanskelig.
Dette er en bekreftelse på det og en trygg arena, så vi ikke holder ting inne
og selvmedisinerer oss på skadelige måter.
Så vi kan fortsette i jobben i mange år fremover. Spørsmål?
Vi skal diskutere fire spørsmål.
Hva gjorde vi riktig? Hva skulle skjedd?
Hva skjedde? Og hva skulle vi ønske vi hadde gjort annerledes?
Spørsmålene vil vekke følelser, og de skal vi også snakke om.
Hva mener vi ble gjort riktig?
Vi fikk raskt opprettet vanntilførsel da vi ankom.
Vi strakk to slanger rundt området som holdt brannen under kontroll.
Vi iverksatte raskt et kringvern.
Vi forhindret spredning.
Dere har ikke sagt stort. Noe å tilføye?
- Travis? - Vi gjorde ikke noe riktig.
Ok. Kan du si litt mer om det?
- Morris. Kom igjen. Du må ut. - Nei, jeg må... Sakene mine. Teltet mitt.
- Jeg forstår, men du må bli med. - Nei, la meg være.
Det som er inni teltet er ikke verdt å ofre livet for.
- Jeg drar ikke uten sakene mine. - Morris!
Greit.
- Hva skulle vi ønske hadde skjedd? - Jeg skulle ønske at du var der.
Det skulle jeg ønske.
Jeg klandrer ikke deg for dette eller at du ikke lot henne dra.
- Det er ikke Herreras skyld. - Nei. Det er ikke rasjonelt.
Du spurte hva jeg ønsket var annerledes. Og det forteller jeg nå.
Du svarte ærlig, og det er riktig.
- Hvorfor skulle jeg vært der? - Du ville klart å få Morris ut av teltet.
Hva mer?
Da ville jeg ikke følt meg skyldig og mislykket for at jeg ikke reddet ham.
I det minste ville jeg ikke båret på alt alene. Fordi...
Fordi?
Fordi når du bærer noe med meg, selv dritten, føles det ikke like umulig.
Jeg var ikke der. Men jeg er her nå.
Jeg bærer dette med deg nå. Det gjør alle her.
Ingen her står alene. Du er omgitt av mennesker som forstår.
De forstår din smerte, ditt tap, din skyldfølelse og ditt sinne.
Du er omgitt av de beste til å hjelpe deg gjennom det.
Du også.
I mange år hadde ikke Morris det.
Men jeg vet... at vi sørget for at han hadde det det siste året.
Jeg sender ut etterbehandlingstilbud, men jeg er også her.
Så selv om denne praten er over, kan dere prate med meg når som helst.
Og hun klarte det igjen.
Og det reddet livet hans. Nei, han døde.
Hei.
Nei, Travis. Han er død. Vi gjorde alt vi kunne, og han er død.
Han tjente et land som ikke tok seg av ham.
Han prøvde å beskytte en verden som ikke beskyttet ham.
For du gir og gir og gir,
og det øyeblikket du trenger noe, idet han ikke var sterk...
Det øyeblikket han ikke var glad, medgjørlig, morsom og sterk...
Hvordan kunne han være det? Han visste hvor forferdelig verden kan være.
Snakker vi fortsatt om Morris nå?
- Hva mener du? - Vent. Det Travis...
Nei. Selvsagt snakker jeg om meg!
Jeg snakker om meg som alltid tar meg av andre. Hele livet.
Jeg som fortrenger følelsene mine, sorgen, forvirringen og frykten
og forteller en vits så alle føler seg bedre selv når jeg ikke har det bra.
Når jeg ikke får puste fordi alt er så skremmende. Når jeg...
Når brystet mitt...
Når jeg ikke klarer å se. Jeg klarer ikke se gjennom tåka når...
- Ikke rør meg! - Gi henne pusterom.
Jeg prater om Morris. Det handler om Morris, om meg, om alle oss.
Det handler om alle oss, ikke bare meg.
- Det kan ikke bare være meg. - Selvsagt ikke.
- Det var ingen der da han trengte dem. - Det stemmer ikke. Han hadde oss.
- Han visste det. - Og det holdt ikke.
Og snart fjerner de det vi prøvde å gjøre for å redde ham, de fjerner alt.
- De tar alt. - Det tillater vi ikke.
- Ingen av oss tillater det. - De får ikke ta Krise 1.
Herregud.
- Unnskyld. - Det går bra.
Unnskyld. Herregud. Unnskyld. Ha meg unnskyldt.
Unnskyld.
Du må da være litt imponert. Du fikk hele tre minutter. Du vet...
du reddet alle fra å få et nervøst sammenbrudd i dag.
- Før jeg fikk et? - Gi deg.
Travis, i flere måneder...
følte jeg ingenting. Og så...
Hva er egentlig verst?
Samtalen var fantastisk. Bla, bla, bla.
Alle komplimentene du hater. Men helt ærlig, så var det beste...
da du...
Selv de beste liker at sterke kvinner gråter.
- Jeg mener det. - Jeg skjønner tegningen.
Det er som når barn blir født på film og alle får panikk når det ikke gråter,
fordi det betyr at noe er galt.
Men de prøver å være rolig, for de vil ikke uroe moren, og det oppstår
nervøs øyekontakt i stillhet. Men så gråter babyen, og det oppstår
lettet øyekontakt i stillhet. Takk, Gud.
Jeg kjenner det øyeblikket i virkeligheten, for vi jobber med sånt.
Ikke ta den tonen. Men sånn var det.
Sånn var det da du begynte å gråte.
Det var som: "Babyen har det bra. Den klarte seg."
- Er jeg babyen? - Ja.
Iblant får du være babyen og andre tar seg av deg.
Jeg er glad i deg...
og vil alltid ta meg av deg.
- Nå blir øynene hovne. - Klapp igjen.
Det blir ille.
Dette liker du.
- Vær så god, sjef. Du vil like det. - Takk.
Nei. Slapp av.
Etter den dagen dere har hatt, kan dere bare slappe av.
Seksjonsleder Sullivan ringte. Leit å høre om Morris.
Jeg vet hvor viktig han var for dere. Hvor viktig dere var for ham.
Dette forandrer ikke en vanskelig dag, men jeg har gode nyheter.
Krise 1 er trygg. Foreløpig.
Hva med Vic? Beholder Hughes jobben?
Hvem skulle ellers drive Krise 1?
- Du reddet jobben hennes. - Innsatsen hennes reddet jobben hennes.
Alles gode innsats reddet jobben hennes. Krise 1 reddet jobben hennes.
- Vel... - Du skal få litt gumbo. Slå deg ned.
Dette er Warren-familiens kjente gumbo.
- Jøss. - Den skulle muntre alle opp.
Jeg kjente en soldat som het Morris. Han gjorde det utenkelige for oss.
En dåd en minnetavle verdig av en mann så elskverdig.
Og et hjerte så stort som en koloss.
Oversatt av: Lisa Vilbo