- Sluta fråga hur jag mår, Travis. - Du tog över borgmästarens presskonferens.
Jag vill inte prata om det. Är det svårt att förstå?
Inget nytt.
Vi gör allt för att du ska få jobba kvar, men det är upp till borgmästaren.
STADSHUSET
Victoria Hughes är en oumbärlig medlem av brandkåren.
Crisis One är personligt för henne.
Så personligt att hon förnedrade mig offentligt.
Hon är villig att kämpa.
De som har hand om kassan tittade på.
- Jag kunde ha utnyttjat 19:s framgång. - Skulle du ha gjort det?
- Argumenterat för mer stöd? - Det här handlar om disciplinära åtgärder.
- Inte om Crisis One eller någon... - Tvärtom. Det handlar om vårt samhälle.
Individerna i samhället som vi hjälper varje dag.
Det är vad jag försöker få dig att förstå.
FÖRRA VÅREN
Kan vi få hjälp?
- Han snubblade och skar sig. - Det brinner inte.
- Grabben säger att ni gör sådant här nu. - Det har vi alltid gjort.
- Inte på min tid. - Det är din tid.
- Jag vet att du är gammal, men du är här. - Jag är 74.
- Jag känner mig som 200. - Du ser bra ut.
Så blir det med en diet som min.
- Jaså? Hurdan då? - För lite av allt.
Man kunde inte tro att en modell och en hemlös skulle ha samma diet.
Det är därför jag sa att vi skulle gå hit. Jag hörde om mottagningen.
- Dina händer är lenare än militärläkarnas. - Jag har handskar på mig.
- Han skojar. Han tror att han är rolig. - Jag är rolig.
- Är du veteran? - Ja.
- Jag var i Afghanistan två gånger. - Grabben också. Vietnam för mig.
- Men han... Du ville inte tjäna ditt land? - Jag är brandman!
Då var det klart. Håll det torrt.
Förbandet får inte lossna så att det blir infekterat. Jag har något åt er.
Ja.
- Jag ser vad du gör här. - Jag har också varit hemlös.
Det var lättare att ha sådana i fickan. De är inte så goda, men om det kniper.
- Var du hemlös? - Ja.
Vi finns här om ni behöver något.
Jag hjälper dig upp.
- Okej. - Så där ja.
Vi kommer när vi behöver fler äckliga müslibars.
Så där ja.
Va, skriver du med två fingrar?
- Nej, jag bara... - Verkligen?
Två hemlösa veteraner kom in häromdagen.
En äldre man och en grabb. Två olika krig, båda hemlösa.
Varför tar vi inte hand om människor?
Jag försöker hitta en bostad, men statens sidor... Gud!
Vet du var de är? För när man tappar bort dem...
- I svängen vid 11th. Vid parken där. - Bra.
Inte bra, men det är ett av de tryggare lägren.
Hur vet du det?
Min bror har haft det jobbigt. Och ja.
Årlig spagetti-MIDDAG
- Hallå! Vad skrattar ni åt här? - Inte för damers öron.
Så det är indirekt sexism för damers öron?
- Han lär oss snuskiga limerickar. - Okej.
- Vill du höra? - Ja.
Kolla så jag säger rätt.
En snuskig man i Leeds ökänd för sin syndiga fritid,
ville sona och sluta dona men gav raskt upp och kom på glid.
Vem har något bättre?
- Någon har en. - En bartender lärde mig den.
- Det var en pojke vid namn Max. Som... - Nej!
- Du älskar den här. - Nej!
Nej! Jag lägger in mitt veto!
- Snälla, pappa. - Det är en trevlig middag. Nej, Gibson!
Okej, får vi höra din?
Det var en riddare så stilig som krympte om det var frostigt
Men en ung vacker tös
med en rumpa så generös gjorde honom åter ypperlig.
Så en medeltida rump-man.
Respekt. Okej, här är min.
Hennes älskare lät henne klaga så hon ritade upp en skattkarta
Och den väg som han tog gjorde så att hon log
för X märker platsen han behaga.
- Det var den bästa. - Tack.
Jag med.
Visste du att kråkor har bra minne?
Om man bråkar med dem minns de en för alltid.
- Jag tänker inte bråka med en kråka. - Och epigenetiken...
Om deras farfarsfarfar, som de aldrig träffat och aldrig levt samtidigt med,
var på ett visst sätt, så är de nog också det.
- Okej. Tack. - Är inte det intressant?
Och lite läskigt?
- Och vilt? - Okej, vad står på?
Varför dricker du för mycket whisky och pratar om kråkor?
Jag tänker på min bror.
Min familj i allmänhet. Arv och miljö och allt det där.
- Okej. - Jag är orolig för honom.
- Har något hänt? - Nej. Inget nytt.
- Han bor på gatan och jag låter honom. - Du låter honom inte.
Du kan inte tvinga honom till något han inte vill.
- Precis som jag inte kunde tvinga Andrea. - Så skrämmande.
Vi växte upp i samma familjer som våra bröder.
- Vi är annorlunda. - Nu, ja.
Men tänk om vi har tidsinställda bomber i oss, precis som de hade,
men de har bara inte exploderat än.
Värre. Tänk om vi begraver en tidsinställd bomb i vårt barn?
Okej. Psykisk hälsa är inte en tidsinställd bomb,
och vi är båda uppmärksamma på den, på grund av våra familjer.
Vi ska göra samma sak för vårt barn.
- Du är bra på det här. - Jag vet. Det är du med.
- På vad? Att stressa i en bar? - Nej.
Du prioriterar redan vårt framtida barns hälsa.
Det gjorde inte min mamma. Inte din heller.
Du blir en jättebra mamma.
Vad?
- Jag visste inte att jag behövde höra det. - Det är sant.
Fan ta kråkorna!
Inga kråkor!
Warren, jag behöver dig! Hjälp!
Jag vet inte om han har tagit något.
- Jag tog inget. - Arlo, hör du mig?
- Hör du mig? Säg om du har tagit något. - Han är nykter.
Han har haft det svårt, men...
- Fruktig andedräkt. - Har Arlo diabetes?
- Ja. Han har ransonerat insulinet. - Backa undan, Morris.
Nej, Morris. Stanna här med mig.
Stanna hos mig, Arlo. Stanna.
Är du okej? Okej.
- Blodsockret är över 700. - Han är uttorkad. Han kan ha hyperkalemi.
Jag behöver sjukvårdsbilen!
Hjärtstartarpaket på. Då rör vi på oss!
- Vad händer? - Han behöver sjukhusvård, Morris.
Hur länge har han ransonerat insulinet?
Några veckor. Han hade bara lite kvar.
Han försökte få det att räcka.
- Nej, Morris. - Han vill inte vara ensam.
- Han får panik. - Jag är där. Han känner mig.
Vi möter dem där. Okej?
Nu sätter vi oss ner.
Kom nu.
- Ingen puls. Börjar kompressioner. - Kom igen, Arlo. Nästan där.
Kom igen!
Sjukhuset är inte långt bort. Okej.
Warren.
Ja.
Okej.
Han är borta.
Jag är så ledsen.
Så hemskt ledsen.
Jag är ledsen.
Hon får kontakt med folk på ett sätt jag aldrig sett förut,
och lär andra brandbekämpare att göra likadant.
Då finns det många som kan ta över när hon och hennes program är borta.
Crisis One är inte Vic Hughes program.
Det är brandkårens. Tack vare det räddade vi många liv på Space Needle.
Jag förväntar mig att brandkåren fortsätter med det arbetet,
precis som innan det hade ett speciellt namn.
Med alla dina nedskärningar?
Du blir tvungen att skjuta upp 11:30-mötet.
FÖRRA SOMMAREN
Telefonkö. Angående bidrag för veteraner...
Hallå? Ja, jag pratade precis med honom.
Kan du... Nej, jag vill inte dröja! Snälla!
Jag har försökt ordna bostad till Morris sedan i våras.
Hinder överallt.
Jag hittar inte ens korrekt information för att fylla i en ansökan.
Allt statligt är inte bara byråkrati, det är ett träsk.
Tänk om vi inte börjat på brandkåren efter militären?
Det kunde ha varit vi eller många andra vi känner.
Jag kunde inte ha behållit ett kontorsjobb med hjärnan inställd på militärt liv.
Den där oböjligheten som du kanske skakar av dig till slut.
Ska du säga.
Det är kul att få vara den avspända i förhållandet.
Du är inte den avspända av oss!
- Det är jag absolut. - Nej...
- Det är jag verkligen. - Okej.
Du är den avspända, men jag är den roliga.
Ja, det är du. Ja.
Och vet du vad? Du är den hänsynsfulla och den tålmodiga,
och den ståndaktiga och den snälla...
och den som blir förförd av smicker.
Definitivt.
- Hallå? - Ja!
- Hallå? - Var god dröj.
SJUKVÅRDSMOTTAGNING
Tänk att det kan finnas ett barn därinne.
- Vårt barn. - Okej. Nej.
Förlåt, jag är så uppspelt.
Jag har velat det här så länge att om jag låter mig bli för exalterad nu,
innan vi vet säkert, är jag rädd att jag inte står ut om...
- Inga om. - Vi pratar inte om det nu.
Jag menar allvar.
Vi pratar om något annat. Vad som helst.
- Jag vet inte vad jag ska prata om. - Vad sägs om...
Vi kan prata om vilken dålig kapten Beckett är eller att Jack är borta.
Morris kom in i dag medan ni var ute.
- Är allt okej? - Ja.
Sullivan gav honom sin gamla sovsäck som han brukade ha på camping.
Sullivan verkar inte vara typen som campar.
Den var nog inte så gammal.
Jag vet.
- Jag sa inget. - Du tänkte på det.
- Du tänkte... Professionell! - Du vet inte vad jag tänker.
Sätt fart, 19! Kom igen!
Ni är unga och tror att ni har all tid i världen. Det har inte jag.
Vi måste jobba på hållningen också.
Så där ja.
Så. Tack, Herrera.
I eftermiddag ska vi öva med rökdykarenheten...
Crisis One till 11th och Central Parkway.
Han hade hunnit längre om han inte älskade sin egen röst.
Det är bara jag och Herrera. Njut av föreställningen.
Jag kan ta er allihop! Backa!
Jag kan ta er allihop!
- Nej! - Morris.
Morris! Hallå! Titta på mig!
Det är Vic och Andy från station 19. Vi är vänner.
- Va? - Vi måste härifrån.
- Det är Vic och Andy! - Nej!
- Allt är bra. - Nej! Va?
Andas. Andas in i fyra.
- Fyra? - Kan du visa honom hur man andas?
In i fyra. Håll andan i fyra.
Andas.
Vänta. Nej! Stopp!
- Släpp henne. Du känner Andy. - Släpp mig!
- Morris! Sluta! - Jag ska inte förlora dig!
Du måste släppa henne! Det är Andy!
- Jag ska inte förlora dig! - Vänta, Morris. Nej.
Sluta! Vi är inte i Vietnam. Du är trygg i Seattle.
Det är Andy. Du måste släppa henne. Prata med honom.
Det är Andy. Du är i Seattle.
- Fortsätt att andas, okej? - Just det.
Vi sätter oss.
- In i fyra. - Okej, kom.
- Två, tre, fyra. Håll. - Kom nu.
Två, tre, fyra.
- Sätt dig. - Vi är här med dig.
- Jag har dig. - Vi är här.
Det går bra.
- Kan ni ge mig en minut? - Naturligtvis.
- Ja.
Vi finns vid sjukvårdsbilen. Vi ska bara hämta lite vatten.
Okej.
Fortsätt att andas, okej?
Hur visste du vad han sa?
Saigon Grill. Där Travis och jag köper mat varje vecka. Det betyder "skynda dig".
Han kommer bara att bli värre. Han mådde bra när Arlo levde.
Inga bra omständigheter förstås, men han var stabil.
Det är isoleringen som är svår.
De här veteranerna behöver mer.
- De behöver en vän. - Vi kan vara vänner.
Du vet?
Jag är rädd att det inte räcker.
Här, Morris.
- Så där ja. - Så.
Vi säger så här. När Hughes är uppsagd,
kan du använda hennes lön hur du vill.
- Nej. - Du förstår dig inte på avtal.
Jag ingår inte avtal som bryts.
Förresten är ditt förslag dåligt.
Jag försökte.
Det är tur att hon lärde upp så många. Vi saknar henne inte när hon är borta.
FÖRRA HÖSTEN
Morris! Jag hittade den perfekta rocken åt dig.
Jag hittade den perfekta rocken åt honom.
- Kom igen. - Ni är för mycket.
- Du får dem båda två. - Med min stora garderob.
- Lägg av. - Okej.
Förlåt, men jag måste krossa någons hjärta, pojkar.
Med min rock kan det bli en kvinnas hjärta.
Varsågod.
Det här betyder mycket.
De är underbara båda två, men jag väljer Ruiz.
- Du tar kål på mig. - Klokt val, Morris.
Varsågod.
- På med den. - Ja.
Så där ja.
Passar perfekt. Lite fånigt, men jag behövde lyckas.
- Och jag behövde en rock. - Du är så stilig.
- Snyggt. Jag tar inte illa upp. - Snyggt.
Den passar bra, det är det viktiga.
- Se på mig! - Se på dig!
Jag trodde hemkomsten var lättare för Arlos generation, men jag kanske hade fel.
Han sa att när de kom tillbaka togs de emot av folk med skyltar och ballonger.
Men var fanns alla med ballonger när han led?
När vi kom hem från Vietnam möttes vi också av folk.
Men de spottade på oss.
- Gud. - Ja.
"Till Vivianne, som älskade denna park.
Med kärlek, Hal och dina flickor."
Vem tror du att "dina flickor" är?
Hennes döttrar från ett annat äktenskap?
- Lustigt uttryckt. Bara hans namn? - Han betalade.
- Okej. - Det var snällt att han tog med dem.
Kanske hennes hundar som han ogillade, eller vänner han inte gillade.
Jag anar ett mönster här.
Som något som kommer tillbaka.
Om minnestavlan sa: "Till Morris, som älskade denna park",
kunde man inte gissa att det var för att snuten inte trakasserade honom här.
Jag skulle uttrycka mig bättre. Till skillnad från Hal.
Alla som satt här skulle veta att Morris Hapgood
var den smartaste, lojalaste och visaste vännen.
- Du är en inspiration, kompis. Verkligen. - Ja.
-"Vis" låter bara gammalt. - Okej.
Jag ska jobba på det. Du vinner.
Jag måste gå till kursen nu. Okej.
Behåll det här. Alltihop.
- Okej. - Vi ses, okej?
- Nästa gång. - Hej då!
Hej då!
BRANDKÅREN
- Mår du bra? - Ja.
Det lyckades inte. Carinas provrörsbefruktning.
Vi väntar inte barn. Igen.
Jag är ledsen.
Hej!
Vad är...
- Oj, vad är det? - Kom hit!
- Vad gör du? - Ja.
Spralliga du är mer oroväckande än auktoritativa du.
Han skäms när han får veta vad jag gjorde.
Vad gjorde du?
Jag fixade en intervju åt Morris för en veteranbostad.
Okej! Ja!
Jag skäms för det jag sa – du är mannen!
- Härligt! - Det förklarar den konstiga dansen.
- Tack! Fantastiskt. - Så vi behöver inte göra något mer?
- Klart. - Bra gjort.
Flytta på dig!
Kom igen!
- Han måste till jobbet! - Vänta lite.
- Morris! - Flytta på dig, farfar!
Vänta lite, okej? Vänta!
Morris? Morris.
Vad gör du, Morris?
- Du ser väldigt trött ut, Mo. - Det är jag.
De tutande bilarna hjälper nog inte. Vi går bort från gatan.
Vi går bort från gatan, okej? Vi vill inte att du bli påkörd.
- Det spelar ingen roll. - Jo.
Jag skulle bli förtvivlad, Morris.
- Sätt dig. - De går för långsamt.
- Jag skulle inte dö. - Sätt dig ner.
Kan du berätta vad som hände? Röjde de bort lägerplatsen?
Allt är borta. Allt. Vad ska jag göra nu?
Mina dokument för intervjun. De var i tältet.
Sopbilen tog allt i morse. Allt jag har här i världen.
Jag är så trött på det här.
- Det är du igen... - Nej, det är ditt ego.
Därför vill du avskeda Hughes. Det hon gjorde mot dig
är precis vad du vill göra mot budgetfolket
och alla specialintressen och knösar och byråkrater som styr städer,
de som du kampanjade emot, men som nu äger dig.
Du vill säga ifrån, men du är rädd. Du hatar henne för att hon inte var det.
Hör på. Avskeda inte folk på din sida för att tilltala dem som inte är det.
Det är det snabbaste sättet att förlora allt.
Insubordination. Trevligt. Var det därifrån Hughes fick det?
- Jag försöker hjälpa... - Sätt dig.
Vi löser det här i dag.
FÖRRA VINTERN
Morris förlorade allt. Jag kan inte tro att vi måste börja om från början igen.
Ja. Men nu utan socialförsäkringskort och födelseattest, det blir...
Det blir ännu svårare.
- Vill du att han bor hos oss? - Va?
Jag vet att det inte är så man fixar sådant här.
Men det vore okej.
Vad?
Vad är det?
-"Bo hos oss"? Vill du flytta ihop? - Okej.
Jag vet att vi inte har pratat om det, men det är väl dit vi är på väg?
Inte i morgon, men... Hjälp mig. Varför känner jag mig så förlägen?
Varför känner jag mig 22 när vi pratar om nästa steg?
För sist vi hade ett sådant samtal var vi nog i den åldern.
- Nej, vi var äldre. - Kanske lite.
- Men det var lättare. - Är det här svårt?
Nej, inte det här.
Allt runtomkring.
Runt oss.
Vad gör du?
Jag vill vara så löjlig att när jag säger "jag älskar dig och vill bo ihop",
så känner du dig aldrig förlägen över det här igen.
- Akta sängen! - Vi lär ha sönder många sängar!
- Sluta! - Nej.
- Hur blir det? - Ja. Ja.
- Men först... - Okej.
Vi måste försöka fixa nya papper åt Morris och ordna bostadsansökan igen.
Jag vet att du inte vill, men alla har ett Crisis One-pass.
- Var stark för den här killen. - Okej.
Hej!
Hade jag vetat att ni skulle komma hade jag städat.
- Äsch, jag gör det nu. - Okej. Fint.
Jag vet att du blev av med dina saker, så jag har lite nytt med mig.
- Det behövde du inte göra. - Titta på dem.
Ett Solaire Rambler 300?
-"Tältens Rolls Royce"! -"Tältens Rolls Royce"!
- Det var väl det du ville ha? - Tack.
Det finns ett härbärge på Monroe där du får plats om du vill.
- Jag klarar inte fler härbärgen. - Okej.
Ursäkta, kan du låta bli? Jag försöker prata med min vän i fred.
Får jag fråga om välgörenhetsarbetet?
- Nej. - Bara en kommentar.
- Hon sa att vi inte är här för dig. - Ursäkta. Okej.
Morris. Jag är så ledsen. Du vet att det inte var något pr-trick.
- Nej. - Jag visste inte att hon var här.
Det är okej. Hon är alltid här. Och hon fotade min snygga sida.
Okej.
- Nu fixar vi tältet. - Okej.
- Kära nån. Ja.
IDAG
- Vad är det med dig? - Vad?
Du beter dig konstigt. Gömmer du saker i skåpet?
Det är...
Det är T.
Testosteron. Jag började ta det förra veckan.
Nu när nivån är rätt känner jag mig som mig själv.
Jag börjar känna mig som 20 igen.
- På alla sätt, om du fattar. - Okej.
- Varför döljer du det? - Jag har inte berättat för Miranda än.
- Berättat vad? - Att han tar testosteron.
- Du! - Det är ingen stor grej.
Och nu mår han jättebra.
"Snabbare än en kula, kraftfullare än ett lokomotiv,
hoppar upp på höga byggnader med ett enda språng."
Hon fattar inte den referensen.
Okej. Vi är bara...
Så där ja.
Jag fattar.
Dina injektioner ger dig superstyrka, medan mina...
Alla mina injektioner får mig att känna mig hemsk.
Vi gör IVF. Mina ägg, hennes ugn.
Det är hemskt! Hemskt.
Jag liksom känner hur äggen växer i äggblåsorna.
Det är som... Vindruvsgelé.
Som vindruvsgelé som skvalpar omkring inuti.
Varför vindruvor?
Jag fattar.
Jag älskar att dina pojksprutor får dig att känna dig fantastisk,
medan mina får mig att må som en uppsvälld värphöna.
- Värphöna? - Jag är en jävla äggfabrik!
IVF! Häng med!
När mitt ex gjorde IVF hjälpte pepparmint.
Brandbil 19 och stege 19 till 11th och Central Parkway.
Det är de hemlösas läger. Morris läger. Borde jag byta? Jag känner till det.
Det går inte. Du är på provanställning tills vi hör från chefen.
Vi ses om en stund. - Sätt fart nu!
- Beckett, Wiggins, status på söder sida? - Pågår.
- Är norra sidan under kontroll? - Ja, kapten. Kedjan fungerar.
Warren, Cutler, fler patienter till triage.
- Bekräftat. - Sullivan, Montgomery?
Prata med mig!
Någon måste få ut Morris ur hans tält.
- Jag borde berätta för henne. Bara fakta. - Ska jag? Vi har jobbat på Crisis One.
- Låt mig göra det. - Hughes.
Morris...
Jag är så ledsen.
Vi ska ha avrapportering och prata lite.
- Jag ringer Diane. - Jag borde göra det.
- Avrapporteringen. - Javisst, gör det med oss.
Du var inte med på utryckningen, men han var viktig för dig.
Nej, jag vill leda avrapporteringen.
Jag är utbildad för det här.
- Vänta, kapten... - Nej, jag kan.
Jag behöver göra det.
Warren, ring centralen.
Under avrapporteringen är vi mindre tillgängliga.
Uppfattat.
Det vi gör är svårt.
Det vi ser och upplever dagligen är svårt.
Här känns vi vid det och kan tryggt prata om det,
för att inte tyngas och självmedicinera på skadliga och farliga sätt.
Så att vi kan jobba med det här i många år till. Frågor?
Diskussionen rör fyra frågor.
Vad gjorde vi rätt?
Vad borde ha hänt?
Vad hände egentligen?
Och vad önskar vi att vi gjort annorlunda?
De här frågorna väcker känslor...
och vi ska tala om dem med.
Vad tycker vi gjordes rätt?
Vi identifierade en vattenkälla direkt vid ankomst.
Vi drog två fungerande slangar för att hålla branden under kontroll.
Vi fick igång ett effektivt triageområde.
Vi skyddade utsatta.
Ni två är tysta. Något att tillägga?
- Okej. Travis? - Jag tycker inte att vi gjorde något rätt.
Kan du utveckla lite?
Morris! Du måste härifrån.
- Följ med oss. - Nej. Mina grejer.
- Det här är mitt tält. - Ja, men du måste komma.
- Nej, lämna mig i fred. - Det är inte värt att riskera livet för.
Vi förstår.
- Okej? - Jag lämnar inte sakerna.
- Morris! - Nej!
Okej.
- Vad önskar vi hade hänt? - Jag önskar att du var där.
Det är vad jag önskar.
Jag klandrar dig inte och inte dig för att du inte lät henne.
- Det var inte Herreras fel. - Jag vet. Det är inte rationellt.
Men frågan var, vad önskar jag var annorlunda?
- Så jag berättar det. - Ja och du svarade ärligt, det är rätt.
Du önskar att jag var där...
Du kunde ha övertygat Morris att lämna tältet.
Vad mer?
Då skulle jag kanske inte bära skulden för att jag inte räddade honom.
I alla fall inte ensam.
För...
För?
När du bär något med mig, även hemskheter, så känns det inte så omöjligt.
Jag var inte där.
Men jag är här nu.
Jag bär det med dig nu. Alla i cirkeln gör det.
Ingen här är ensam i det. Du är omgiven av människor som förstår.
De förstår din smärta, förlust och dina skuldkänslor och din ilska.
Du är omgiven av de människor som bäst kan hjälpa dig.
Det är du med.
Morris hade inte det under många år.
Men jag vet helt säkert...
att vi gav honom det under hans sista.
Jag mejlar resurser till alla, men jag är också här.
Även om vi är klara nu, kan ni prata med mig när som helst.
Okej?
Och hon gjorde det igen.
Och det räddade hans liv. Nej, han dog.
- Du... - Nej, Travis. Han är borta.
Fast vi gjorde allt vi kunde.
Han tjänade ett land som inte hjälpte honom alls.
Han försökte skydda en värld som inte skyddade honom.
För man ger och ger och ger,
och så fort man behöver... så fort han inte var stark...
Så fort han inte var glad och lätt och rolig och stark...
Hur kunde han vara det? Han visste hur hemsk världen kan vara.
Pratar vi fortfarande om Morris?
Vad betyder det?
Vänta, jag tror att Travis var...
Självklart pratar jag om mig!
Jag tar hand om alla hela tiden! Hela mitt liv!
Jag motar undan mina känslor, min sorg, min förvirring och min rädsla
och skämtar för att få er att må bättre även när jag inte mår bra.
När jag inte kan andas, för att allt är så otäckt. När jag...
När mitt bröst känns...
När jag inte ens kan se.
Jag kan inte ens se genom dimman...
Rör mig inte!
- Ge henne utrymme att andas. - Jag pratar om Morris.
Det handlar om Morris, om mig och om oss alla.
Det handlar om oss alla, inte bara om mig.
- Det kan inte bara vara jag. - Självklart inte.
När han behövde någon fanns det ingen.
Det är inte sant. Han hade oss. Det vet du.
- Han visste det. - Det räckte inte.
Det räckte inte.
Snart tar de ifrån oss det vi försökte rädda honom med, för de tar allt.
- De tar allt. - Vi låter dem inte.
- Ingen av oss låter det hända. - De får inte ta Crisis One.
Herregud.
- Förlåt. - Det är okej.
Förlåt. Herregud.
Herregud, ursäkta mig.
Förlåt.
Var lite imponerad. Jag gav dig tre hela minuter.
Du vet...
Du räddade alla från att ha nervösa sammanbrott i dag.
- Innan jag fick ett själv? - Kom igen.
I månader...
Jag kunde inte känna något. Och sedan...
Jag vet inte vad som är värst.
Mötet var otroligt, bla, bla, bla. Alla komplimanger som du hatar.
Men den bästa biten var...
När du, du vet...
Även de bästa gillar när starka kvinnor gråter.
- Jag menar allvar. - Jag förstår.
Det var som på film när barn föds
och det inte gråter och alla får panik eftersom det kan vara något fel.
Men de försöker att inte få panik, för de vill inte skrämma mamman,
så alla har tyst och nervös ögonkontakt.
Men när barnet börjar gråta tar alla lättad och tyst ögonkontakt.
Gudskelov!
Jag har upplevt det, eftersom vi är räddningsarbetare.
- Jag uppskattar inte den tonen. - Inte?
Men så var det.
Så var det när du började gråta.
Det var som: "Bebisen mår bra. Bebisen klarade sig."
- Är jag bebisen? - Ja.
Ibland får du vara bebisen...
och andra tar hand om dig.
Jag älskar dig...
och jag tar alltid hand om dig.
- Du blir så rödögd nu. - Håll käften.
Det blir så hemskt.
Det här gillar du.
Här, kapten. Du älskar det nog.
- Tack. - Chefen!
Nej, sitt kvar.
Efter den dag ni haft, ska ni koppla av.
Sullivan ringde mig.
Jag är så ledsen över Morris. Jag vet hur mycket han betydde för er.
Och ni för honom.
Det här förändrar inte dagens händelser, men jag har goda nyheter.
Crisis One är tryggt. För stunden.
Och Vic? Har Hughes kvar jobbet?
Vem trodde du skulle leda Crisis One?
Du räddade hennes jobb.
Hennes arbete gjorde det. Allt ert goda arbete räddade hennes jobb.
Crisis One gjorde det.
Chefen ska få en skål med soppa.
- Slå dig ner. - Han fixar en tallrik.
Det är familjen Warrens berömda gumbosoppa.
Oj!
Den skulle muntra upp alla.
Det var en soldat som hette Morris som gjorde det otänkbara för oss.
Han förtjänar en minnestavla för ett liv som gav tillbaka.
Och ett hjärta som en riktig koloss.
Översättning: Maria Fredriksson