PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Můžeme začít?
Měli bychom si pospíšit, jinak umřu během natáčení.
Odpovídejte prosím do kamery.
Jak se podle vás od 60. let změnilo San Francisco?
- Vlastně moc ne. - Opravdu?
Podle vás se dramaticky nezměnilo?
Jsme pořád lidé, ne? Tedy...
Máme své vady, jsme narcisté...
a děláme, co můžeme.
- Dáte si něco k pití? - Gin s tonikem.
- Šampaňské, prosím. - Jistě.
- Dvě skleničky? - Máme zakázáno...
Prosím.
Zkusím to.
Děkuju.
- Nervózní? - Ne.
Mluvíš o nich, jako by byli rodina.
Dá se to říct o lidech, které jsem neviděla 20 let?
Určitě se na to vztahuje promlčecí lhůta.
- Tady máte. - Děkuju.
Děkuju.
Nebojte, není agresivní opilec. Jen smutný opilec.
Shawno Hawkinsová, co to pro rány Boží děláš?
Bez urážky, ale jak ses ke mně připlížila na botách na podpatku?
Vždy jsem měla nožky jako baletka.
- Teď mi řekni, proč kradeš z mýho baru. - Nekradu.
Ne, jen sis přivlastňovala moje světla.
Je lepší poprosit o odpuštění než o dovolení?
To bylo dobrý.
- Vrátím je. - Do toho, Tiny Time.
Utíkej.
- Díky, Ido. - Jo.
Uvidíme se večer.
ABAKAVIR
GRACE JONES
SHAWNA VÁLÍ
Anna Madrigalová?
Jo. Nebo Shawna Hawkinsová. Říkala, že to má být řez.
Vteřinku. Zajdu dozadu pro pomocníka. Hned jsem tu.
Být tebou, vzala bych si tenhle. Má víc polevy na centimetr čtvereční.
Co je centimetr čtvereční?
- To nechám na tvojí mámě. - Máte děti?
Ještě ne.
Tady je to.
- Perfektní. - Jak to sakra odneseme domů?
Opatrně.
- Ne, to je na nás. - Určitě?
Je to dort pro Annu Madrigalovou.
A je to.
- Dobře. - Děkuju.
BARBARY LANE
POŠTOVNÍ SCHRÁNKA
ANNA MADRIGALOVÁ
Čau.
- Mám další světla. - Bezva. Díky.
Viděli jste na Instagramu toho jezevčíka Boba?
Je fakt legrační. A má 1,9 milionů sledujících.
- Bláznivej svět. - Jonathane.
- Dvojhovor za pět minut. - Jo, cool. Paráda.
- Ukradené? - Půjčené.
Kytky vypadají skvěle.
Jo, dělám, co můžu. Nemůžu použít nařezané květiny.
- Anna to holt nemá ráda. - Až budu slavit 90,
nezapomeňte, že mám rád prachy, dovolené v tropech
a toho tanečníka v Beaux s bicepsy a zadečkem.
Jasně.
- Proč máme dort na starosti my? - Jsme laskaví a šlechetní.
Jinými slovy jsme naivky, víš jak.
Jsi v pořádku?
- Slyšel jsi tu paní v pekárně? - To o těch dětech? Jo.
- Myslela, že jsme hetero, Jakeu. - No tak si to myslela.
- Jsi rád. - Ne, nejsem.
- Zapadáš a jsi rád. - A co má být?
Jestli začneš další proslov o „gender je konstrukt,“ omlátím ti ten dort o hlavu.
Jen chci říct, že oba víme, že jsme queer. To nám nikdo nevezme.
Když jdou dva queers po ulici a nikdo to neví, jsou pořád queer?
Matika mi nikdy nešla.
- Jsi tak otravný. - A jo, gender je určitě konstrukt.
Tak jo... dlužíme dva měsíce na nájemném.
- Musíme rychle sehnat peníze. - Jo.
Co tahle se pokusit proslavit se na Instagramu?
- Jako Bob? - Přesně tak,
ale bude to víc o dvojčatech než o psu. A možná i nový vzhled.
Jo, libový.
- Bláznivý? - Víc než bakalář z výtvarného umění?
Pravda.
Tady. Založím nám nový účet na Instagramu.
- Teď nevím, jestli je to ironie. - Ironie přece na internetu neexistuje.
Tak na tohle jsem málo zhulená.
Co takhle „Dvojzábava“?
V tomhle městě je pořád taková zima. Vezmi si sako.
Aha.
- Co? Je to tak očividné? - No...
Nevím, co je na takovou událost vhodné. Gůglila jsem, co si vzít
na oslavu 90. narozenin v San Franciscu, samé fotky Cher.
- Můžeme? - Jo. Vezmeš ty dárky?
Kdo je to?
Já nevím. Podívám se do svého detailního registru krasavic.
- Ahoj, prcku. - Musím letět. Málo vodky.
Vidím čtyři flašky. To nestačí?
Dorazí Sestry věčné radosti, takže opravdu ne.
Dobře, expertko, ale pospěš si, ať nepřijdeš o dort.
Dobře, tati.
Čau, řekneš mi celé své jméno do mikrofonu? Potřebuju záznam o...
Neřekneš mi svoje, než mi začneš přikazovat?
Ne. Býváš vždy takhle zakřiknutá?
- A ty takhle panovačná? - Ano.
Neodpověděla jsi na žádnou otázku.
Na co to natáčíš?
Dělám dokument
o queer komunitě a její deziluzi v důsledku kapitalistického sevření
- San Francisca. - To takhle vážně mluvíš?
Jen když na někoho chci udělat dojem. A otázky mám klást já.
Asi ne.
- Měj se. - Ty taky.
Je nahoře.
Nemáme zájem!
Jsem si jistý, že máš.
Řekni mi, že se mi zhoršil zrak a že na sobě nemáš triko s Pac-Manem.
Moje triko a tvůj otcovský fór. Jsme si kvit.
- To nebyl otcovský fór. - Tak teda taťkovský.
- Máš štěstí, že jsi k sežrání. - Moje hlavní přednost.
- Červená, nebo modrá? - Modrá.
- Určitě? - Určitě. Nechceš si...
dát skleničku, než půjdeme dolů?
- Jsem nervózní. - Jo, jsem v šoku.
- Je to moje rodina. - Já vím, už jsem je potkal.
Ale když je celá pohromadě, je to stresující.
Takže jako každá jiná rodina.
Tohle bude důležité.
Jako bych byl tvá drahá polovička.
V tom tričku teda ne.
- Jo! - No tak pojď.
To je ono? Barbary Lane.
To je ono.
Jdeme?
Není to nádherné?
Něco to je.
Já mám snad halucinace, protože tohle přece nemůže být pravda!
Myško! Myško!
Tohle bych nikdy nečekal. Mary Ann Singletonová zpátky v Barbary Lane.
Co tu děláš? To ses o tom nemohla zmínit, když jsme si předevčírem volali?
Chtěla jsem dát Anně k narozeninám menší překvapení.
- To se teda těším, až vyskočíš z dortu. - Dost.
- Pane jo. Jsi tvrdší. - To mě napřed nepozveš na večeři?
- Víš, jak to myslím. - Občas se zastavím v posilce.
- Čas od času. - Jo?
„Občas“ znamená dvě hodiny denně, šest dní v týdnu.
Ben?
- Ty musíš být Ben! - Ahoj.
- Panečku. - Omlouvám se. Jen...
- jsem toho tolik slyšela. - Já taky.
Doufám, že jen v dobrém.
Jé, promiň. Michaeli,
tohle je můj manžel Robert. Roberte, Michael.
A Ben.
- Ahoj. - Ahoj.
Super tričko.
Díky moc.
Málem bych zapomněla. Mám pro všechny dárečky.
- Já myslel, že narozeniny má Anna. - Páni. To je...
- To je... - Dekuce.
- Cože to? - Dekuce.
Deka a mikina s kapucí dohromady.
- Jako Dekáv? - Nebo Přikrývák?
Ne, ne, ne.
Dekuce má mnohem pokročilejší technologie.
Vidíš ty odolné knoflíky? Odepneš je a stane se z nich kapuce.
Pro ty noci u ohně, když chceš mít extra pohodlí. Jsou vážně užitečné.
Dekuce, to je dobrá deka a mikina s kapucí.
Dělala jsi pro ně reklamu.
Ano. Ale je to vážně skvělý produkt.
Dal bych tomu jiné jméno.
Díky, Mary Ann. Je to od tebe moc milé.
Krucipísek.
Jsem tady.
Vítej doma, Dortíčku.
- Půjdeme pozdravit ženu večera? - Myslíš ženu století.
Můj drahoušku.
Paní Madrigalová.
Marnotratná dcera se vrací.
Pojďme na chvíli pryč.
No...
- Moc děkuju. - Nemáte vůbec za co.
Je od vás hezké, že jste sem s Robertem vážili takovou cestu.
- Nenechala bych si to ujít. - Moc ráda tě vidím.
- Zhulíme se na oslavu tvého návratu? - Božínku...
Už léta jsem to nedělala.
A kdybys to někdy měla porušit...
Paní Madrigalová, vy mě do toho tlačíte?
Myslím, že po všech těch letech už mi můžeš říkat Anno.
Jste pro mě víc než Anna.
Jsem tak ráda, že jsi doma.
Děkuju. Byla jsem z toho nervózní, ale když jsem teď tady, přijdu si skvěle.
Jsi v pořádku, drahoušku? Jsi šťastná?
A proč vlastně ne. Zapalte ten joint.
Tohle je bizarní.
Realita se přeceňuje.
Tady máme oslavenkyni.
- Jakeu, Margot, tohle je... - Mary Ann Singletonová.
Jake Rodriguez. A tohle je moje přítelkyně, Margot. Bydlíme ve dvojce.
Moc mě těší.
Právě dorazily Sestry věčné radosti.
Můžeme?
- Ty vole. - Kde je Shawna?
- Šla pro chlast. - Napíšu jí.
- Nekontroluje telefon. - Snad to už neví.
- To těžko. - Sakra.
Nová generace.
Není to...
- krásné a zároveň šíleně depresivní? - To je.
Víš, Shawna se právě nastěhovala do Brianova starého bytu.
Shawna bydlí tady? Na Barbary Lane?
- Čas letí, co? - Briane.
Ahoj.
- Pojďme si dát dort. - Na to ještě není čas.
Drahoušku, už by ses měl naučit číst mezi řádky.
Pojďte.
Promiň, že jsem se tu tak zjevila. Bylo to na poslední chvíli...
Krize středního věku?
- Tak nějak. - Neměla bys tu být.
Jsem tu kvůli Anně.
Neuvěřitelné.
- Co? - Že bys...
- Ne, to je jedno. Nestojí to za to. - Co tím myslíš?
- Nepokazím tuhle skvělou noc. - Tady jsi.
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
- Briane, tohle je... můj manžel, Robert. - Dokonalé načasování. Jsem bývalý manžel.
Brian, jistě. Slyšel jsem o tobě.
Tak co říkáš? Nezaložíme klub? Můžeme mít uniformu.
Zlato, mám žízeň. Pojďme si dát drink.
Zůstaň. Popovídej si s kamarádem. Něco ti přinesu.
- Parchant jeden. - Přestaň.
- To myslel „s malým kamarádem“? - To neřekl.
- Páni! Jako by se vůbec nic nezměnilo. - Máš pravdu.
- Je Shawna... - Tady? Shání vodku. Za chvíli se vrátí.
Mám odejít?
To přece děláš vždycky.
- Čau, ráda tě vidím. Ahoj. Tě pic. - Čus, zlato.
- Ahoj! - Fíha.
- Jsi na éčku? - Ne, zato ty by sis ho měla dát.
- Co? Proč? - Dobře. Můžeš převzít otěže.
Nechceš se projít, prcku?
- Proč se všichni chováte divně? - Nikdo se nechová divně.
- Ne, chováte. - Tak dobře. Musím ti něco říct.
- Mary Ann... - Je tady?
Tohle nebude dobrý, co?
Musíme dát lidem možnost, aby nás překvapili.
Ale ne, nejspíš nebude.
Čus.
Panebože. Neměla jsem sem chodit, Myško. Co mě to popadlo? A co...
Co to bylo? Co byla ta věc? Ta věc, co udělala s rukou.
Je to dobrá věc, nebo urážka? Přijdu si tak hloupě.
Proč se směješ? Myslím to vážně.
Vím, že to myslíš vážně, zlatíčko. Jen jsem zapomněl, jak jsi upřímná.
- Zníš, jako by na tom bylo něco špatného. - Je. Upřímnost se už nenosí.
Dnes je všechno o tom skrýt svoje pocity za zdí sarkasmu a úšklebků.
- Ani mi nedala šanci. - Co jsi čekala?
- Že tě obejme a bude ti říkat maminko? - Ne, vím, že nejsem její matka. To vím.
Ani jsem se nesnažila... Já jen...
Jen jsem s ní chtěla chvilku o samotě.
Prostě jsem asi... doufala, že...
jí dám dárek a že se potkáme.
Že mě bude mít ráda. Bože, tohle je trapas.
Dortíčku...
Tohle asi slyšet nechceš, ale...
odešla jsi.
Už před dlouhou dobou.
Život se nezastavil.
Brian a Shawna se mají fajn.
Vlastně ještě líp. Shawnu vychoval neuvěřitelný a láskyplný muž.
A okolo nich se semkla tahle divná, kouzelná komunita.
Většina lidí takové štěstí nemá.
Ano, já vím.
Tohle mi chybělo.
- Kdy odjíždíte? - Zítra.
No tak v tom případě se tam vrátíme a užijeme si dnešní večer! Souhlas?
Hodně štěstí, zdraví,
hodně štěstí, zdraví.
Zpívej, Louiso.
Hodně štěstí, milá Anno,
hodně štěstí, zdraví!
- Něco si přej! - Něco si přej!
Moji drahouškové, v 90 letech
si nepřejete nic do budoucna.
Radujete se z toho, co už máte okolo sebe.
Mohl by nějaký mladý člověk sfouknout ty svíčky, prosím?
Margot.
Jdeme na to.
Děkuju. Děkuju moc.
Říkám o nich, že jsou moje děti, protože skutečně jsou.
Zjistíte, že tyto věci neberu zrovna doslovně.
To je pro lidi bez představivosti.
- Žeru ten novej styl, Jen. - Teď si říkám Ani.
A já Raven.
- Cool. - Sleduj nás na Instagramu.
Jméno „Dvojzábava1“. Je to fakt divný, ale „Dvojzábava“ používá už někdo jinej.
Určitě se mrknu.
Zúčastníš se našeho interaktivního uměleckého díla?
Jde o to, že na nás můžeš psát.
- Cokoli tě při pohledu na nás napadne. - Komentář ke komodifikaci identity.
- To se ti povedlo. - Můžu psát kamkoli?
- Kamkoli. - Kamkoli.
Běž.
Chci vidět, jak se s ním snažíš držet krok.
Kde jsi bydlela?
Tamhle nahoře.
Vyprávěj mi o ní.
- O kom? - O ženě, co tam žila.
Byla mladá...
plná nadějí... a naivní.
Její zadek byl o pár centimetrů výš.
- Byl spektakulární. - Tu ženu si matně vybavuju.
Když jsme se poprvé potkali, ještě žila.
Mrzí mě, že je to mezi námi tak hrozné.
Mě taky.
Díky, že jsi tu se mnou.
Nemáš zač.
Nevadí ti počkat, než udělám ještě jednu poslední věc?
Dám si další drink a budu pozorovat místní scenerii.
Žeru, jak se stylizuješ do manažera, bejby.
Děkuju?
Pauza od emocionálně náročného vzpomínání?
Bože.
- Promiň, nevěděla jsem... - V klídku.
Dáš si šluka?
Proč ne.
Změnilo se to?
- Tohle místo? - Jo.
Vůbec.
- Proč nejsi dole na party? - Schovávám se před tebou.
- Shawno... - Neber to, že tu s tebou stojím, jako...
jako výzvu k tomu, abys mi vše vysvětlila,
nebo jako pozvánku k mateřskému sbližování.
Jasně.
Dobře.
Jaký je Vermont?
Connecticut.
Jo, jaké to tam je?
Chladné.
V každém smyslu slova.
Přesný opak tohoto místa.
- Ty tu teď žiješ. - Jo.
Líbí se ti tady?
Neřeším, jestli se mi to tu líbí, nebo ne. Beru to spíš jako součást mě samé.
Vím přesně, jak to myslíš.
- Co? - Nic, jen jsem zhulená.
Já nejspíš taky.
Tohle je fakt legrační, viď?
Porodila jsi mě, pak jsi zdrhla kvůli nějaký podělaný kariéře
a teď tu jen tak stojíš. Jako bychom byly kámošky.
Legrační.
Měj se, Mary Ann.
Tady ji máme.
Musíme jít.
- Nechceš se rozloučit? - Ne.
Mary Ann...
Hej!
Mary Ann!
Jak ti je?
Myslí si, že jsem její matka.
Myslí si, že jsem její biologická matka.
Pořád si to převracím v hlavě,
mohla jsem ji přeslechnout, byla jsem zhulená, ale...
Jsem si jistá, že řekla: „Porodila jsi mě.“
- Tys kouřila trávu? - Proboha.
Jestli jí Brian nikdy neřekl, že je adoptovaná, to jí všichni lhali?
Jako Anna a Michael? Tohle je naprosto šílené.
Není divu, že mě nenávidí. Myslí si, že ji opustila její skutečná matka.
Určitě vůbec neví, kdo je Connie Bradshawová. Tohle je jejich chyba.
- Mary Ann... - Věříš tomu?
To nevidíš, co děláš?
A co?
Vyhýbáš se zodpovědnosti, viníš ostatní.
- Dr. Henderson nám pořád říká... - Dost! Opovaž se mi ho teď citovat.
- Dost. - Proč jsi chtěla, abych jel?
Abych byl tvůj štít?
Abys všechny poznal.
Nechápu proč. Tyhle lidi já nikdy nepochopím.
„Tyhle“ lidi?
Tihle lidé jsou moje rodina.
- Říkalas, že nejsou. - Přestaň.
S tebou nemůžu vyhrát. No tak. Vím, že jsi nešťastná,
ale nedělej, jako bys mezi ty lidi patřila.
Možná patřím.
Fajn. Mysli si, co chceš. Skotač si s těmi exoty.
Už nikdy...
to slovo nepoužívej.
Ráno nám zařídím dřívější let.
Dobrou noc, Mary Ann.
Dobrou noc, Anno.
- Neskutečná party, Anno. - Jo.
- Museli ji ukončit policajti. - Legendární.
Nedělejte z toho něco víc. Přijdu si jako stará dáma.
Běžte se bavit. Opatrujte se.
A děkuju vám za oslavu, drahoušci.
- Můžu ti pomoct dovnitř? - Ne, zlatíčko.
Ráda posedím venku.
Budu pozorovat hvězdy.
- Dobrou noc, stará dámo. - Dobrou noc, moje Shawno.
Musím do práce, Anno. Dobrou noc.
- Co myslíš? - Nedělej si z ní legraci.
Ale prosím tě.
- Co je to za barvu? Mátový drink? - Chtěla nám udělat radost.
Pořád ji omlouváš.
- Opravdu? - To myslíš vážně?
- Je jako moje sestra. - S více potřebami než kdokoli, koho znám.
A ty?
Můžu se postarat o nějaké tvé potřeby?
Chápu, o co se snažíš. Snažíš se mě rozptýlit.
Zabírá to?
- Na sto procent. - Jsem rád.
Dvě hodiny, mullet, svalnaté předloktí.
- Je jen tvoje. - Jsi gentlemanka a učenkyně.
Už máme 722 sledujících.
- Fakt? - Lidem se líbí party příspěvky.
Řekl by Raven „příspěvky“? Trošku korporátní.
Pravda.
- Kolikátý už to byl panák? - Do toho ti nic není.
Hlavně to nepřežeň, jo? Máš celou noc.
Já nejsem žádný křehký ptáče, kámo. Jsem v klidu.
Je normální, jestli jsi z náhlýho návratu mámy trochu rozrušená.
Fajn, díky, žes mi to dovolil.
Jo!
Pěkný!
Fakt sexy!
Do toho, holka!
Také si poradí s fleky na koberci a zápachem.
...zářivý úsměv s krásně bílými zuby...
Deka zahřeje pouze vaše nohy a mikina s kapucí pouze vaše ruce.
Proč nikdo nevymyslel něco lepšího?
Představuji vám dekuci.
Konečně existuje něco s pokrytím deky, čím si také můžete přikrýt hlavu.
Dekuce, to je dobrá deka a mikina s kapu...
Na naše nové přátele, Ani a Raven.
- A na Annu. - Na Annu!
Chvíli to tu pohlídej.
- Kdo to bude dneska? - Pět babek říká, že ten chlap s knírkem.
Ne.
Ta rádoby goth holka v rohu v tričku kapely Tegan and Sarah.
Měla dost těžkou noc. Možná oba.
- Ahoj. - Ahoj.
- Už mi řekneš, jak se jmenuješ? - Ne.
Máš dobrý záběry?
Spoustu.
Vypadneme odsud?
Záchodky?
Ulička. A zítra ti nezavolám.
Fajn.
- No sakra. - Páni. Mělo mi to bejt jasný.
Je někomu z vás taky zima?
To protože nemáš oblečení, Jonathane... Teda, Ravene.
- No tak jsem štětka, a co jako? - Typickej Raven.
- Jsem Shawna. - Ráda tě poznávám, Shawno.
Spinká.
- Přenesu ji dovnitř. - Určitě?
Děkuju.
- Jsi v pořádku? - Jsem.
Nelži staré ženě.
Je to strašně divný. Mám tohle nové tělo a je...
super konečně vypadat tak, jak jsem se vždy cítil.
Jsi vážně moc hezký, Jakeu.
Ale jde o to, že se nezměnilo jen mé tělo.
- Ale i způsob, jakým mě svět vnímá. - Ano. Tu část si pamatuju.
Jako by se země pod tvýma nohama...
posunula.
- Měla jsi to stejně? - Ano, měla.
Po tranzici jsem
přišla o spoustu lidí.
Ale ještě víc jsem jich získala.
Začínají mě přitahovat muži, Anno.
Přijde mi, že mít zájem o víc lidí
je v zásadě lepší než mít zájem o méně lidí.
Jen je to spousta změn najednou. A Margot...
Víš, Jakeu...
existuje jen pravda.
Nemůžeš si jen tak zmizet uprostřed směny.
- To myslíš vážně? - Ne, ale jak to znělo? Drsně a výhružně,
jako bych byla předák na stavbě? Dokonce jsem si dala za ucho i tužtičku.
- Mrkej. - Jo, bezva. Líbí se mi.
- Někdo nemá náladu na malý drag vtípek. - Ani ne. Promiň.
Proto je tu tvůj táta? Je už gay?
- Je tu můj táta? Ježíši. - Tak běž. Běž.
- Dneska zavřu já. - Fakt?
- Dej mamince pusu. - Jsi ta nejlepší.
Já vím, já vím.
Nelsone, všichni si stěžují, že mají v pití tvoje chlupy.
To se právě účastníme nějakého neviditelného maratonu nebo tak?
- Ne, jsi starej. - Promiň, jen jsem o tebe měl strach.
- Oukej. - Hej! Tohle na mě nezkoušej.
- Co? - Takhle mě odbýt.
Vím, že je to matoucí, ji zničehonic vidět. Musíme si o tom promluvit.
Nemusíme. Nezatahuj mě do toho. Jestli tu chcete šílet
jako slepice bez hlavy... „Mary Ann je zpátky, je zpátky!“
Nic pro mě neznamená. Už mě unavuje, jak mi lidi říkají opak.
Jo, ale já...
- Je mi to fuk. - Dobře. Chápu to. Je ti to fuk.
- Jdeš tamtím směrem. - Doprovodím tě domů.
Je mi 25.
To neznamená, že tě neznásilní nebo neokradou.
- Zvládnu to. - Co když ne?
To nenaplánujeme. Tak se zkus uklidnit.
Dobře.
- Tati. - Jo?
Jsi v pořádku?
- Jo. Jsem v pohodě, prcku. - Aspoň jeden z nás je dobrý lhář.
- Mám tě rád. - I já tebe. Napíšu, až budu doma.
Dobře, díky. Shawno, slib mi...
Slib mi, že budeš používat kondomy a latexové blány.
- Vím, že hlavní... - To si ze mě děláš prdel?
- Dělám si o tebe starosti. - Nejhorší noc mého života.
Vidíš? Věděl jsem, že jsi rozrušená.
MARY ANN PO RÁNU
Vítejte u Mary Ann po ránu. Jsem ráda, že se mnou trávíte své ráno.
Podíváme se, co nás čeká ve zprávách. Včera...
- V pořádku? - Vrátím se včas na odlet.
- Můžu vám... - Jak jsi mohl?
- Taky ti přeju dobré ráno. - Lhal jsi jí.
- Myslel jsem, že odjíždíš. - Přiznej se, lhal jsi jí.
- Nic ti nedlužím. - Neodejdu, dokud mi neřekneš důvod.
Promiňte, jsem v prodejně orchidejí?
Jeden led za dva týdny. Je z vás expertka. Máme zavřeno.
Naprosto nic ti do toho není.
Teď už kvůli tobě docela jo, copak to nevidíš?
Ne, stejně jako ty nevidíš, jak pořád otáčíš všechno tak, aby šlo o tebe.
O čem to mluvíš? Jestli si myslí, že jsem její matka,
musel jsi jí říct, že jsi její otec.
- Správně? - Jsem její otec.
Víš, jak to myslím, Briane.
Víš co, máš pravdu. Nedokážu uvěřit, že mě nenapadlo
být k ní upřímný.
Měl jsem se podívat naší dvouleté holčičce do očí:
„Mrzí mě, že maminka odešla. Ale neplakej, mám dobré zprávy.
Nebyla to tvá pravá máma. Ta je mrtvá. A já taky nejsem tvůj biologický otec.
Tak já ti otřu slzy a dáme si zmrzlinu, do prdele.“
Když o tom teď tak přemýšlím, jak jsem bez tebe dokázal přežít 23 let?
Jestli máš další rodičovské rady, prosím, jsem jedno ucho.
- Nedal jsi mi šanci s ní mít vztah. - Nikdy jsi ho nechtěla.
Vrať se domů, Mary Ann.
Barbary Lane se nejspíš stala ikonické.
Ano.
Ale lidé se okolo starých věcí necítí dobře, že?
Když někdo zestárne, připomíná nám to nevyhnutelnost smrti a...
než se naděješ, používáš slova jako...
„ikonický“ namísto „starý“.
ANNA MADRIGALOVÁ
GENE COMPTON'S
VÍM, ŽE JSI PODVODNICE
Překlad titulků: Jakub Doležal