PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Chtěla... Chtěla... bych vám všem... Poděkovat, že jste přišli. Chtěla bych...
Haló! Díky, že jste přišli. Určitě nejsem sama, kdo je znepokojený...
- Anniným rozhodnutím. - Jasně, že ne.
- Kde máme najít 2+1 pod 1200 dolarů? - Co třeba Fresno?
- Proto jsem chtěla, abychom se sešli. - A proč? S Annou jsme už všichni mluvili.
- Už se rozhodla. - Ale... tohle je naše Anna.
- A naše Barbary Lane. - Nevím, co tvoje Barbary Lane,
to naše se rozpadá. Nedivím se, že to chce prodat.
- Loni jsme mysleli, že máme štěnice. - A ve zdi je krysa.
Ne, myš. Jako ča-ča tanečnice včera protancovala kuchyní.
- Dokonce i místní myši jsou gay. - Problém nejsou myši,
- ale potrubí. - Že jo?
Dobře. Můžeme si neskákat do řeči?
Haló? Haló? Ahoj. Ukázněte se, prosím.
Takže... Tady. Tady.
Kdokoli bude držet tuhle... věc, může mluvit.
- Není to dildo? - Ne, to teda není.
Začnu. Jak to vidím já, pro Annino rozhodnutí můžou existovat tři důvody.
Je obtížné si je představit.
Je možné... že má Anna finanční problémy?
To ani nápad, zlato. Sorry, dej mi to.
Carmine dělá už roky účetnictví Plánovanému rostlinství.
Starší gay, má nenechavé ruce. Dělá účetnictví i Anně a diskrétní teda není.
Kdyby na tom byla Anna špatně, určitě by to řekl Brianovi.
- Má pro Briana slabost. - To je pravda. Pořád na mě sahá.
- Dobře. Pak je to možná... - Tady.
Je možné... že je Anna nemocná?
- Možná umírá? - Neumírá, pro Krista.
- Dej jí to dildo. - To není...
Chodím s ní na všechny lékařské prohlídky. Je jí 90, ale je ve skvělé formě.
Můžu si vzít dildo? Nechci znít jako: „Drogy jsou špatný,“
- ale Anna vykouří kurva hodně trávy. - Ano! Ano!
Děkuju, Ani. Můžu? To mě přivádí ke třetímu důvodu.
- Je možné, že Anna přichází o rozum? - Já ještě neskončila.
Pardon.
Napřed jsem myslela, že byla zhulená, když nám to řekla.
A pak, že jsem byla zhulená já.
- Což jsem byla. - Mega.
Pak jsem si s ní promluvila, nebyla na tripu. Říkala, že chce nové dobrodružství.
Nejspíš Kostarika nebo... Oaxaca.
To to nikomu z vás nepřijde divné? Všechno je v nejlepším pořádku?
Vím, že to stojí za prd. Je to na hovno. Ale Shawna má pravdu.
Je to její budova a její život. Už se rozhodla.
Anna nám na dlouhou dobu poskytla krásné místo. Věděli jsme, že to jednou skončí.
Možná, že nám tím dělá laskavost. Někteří z nás stejně potřebovali změnu.
Souhlas.
Jsem fakt smutná z toho...
- že to všichni takhle vzdáte. - Spíš jsme ochotní přijmout realitu.
To jako fakt?
Patříš k Mary Ann?
Pardon, jo. Ahoj.
- Jsi z Barbary Lane? - Jsem barbarka.
- Jak že se jmenuješ? - Margot. Ahoj.
- Musíš být DeDe. - Jak to tam vypadá?
- Tady je to zábavnější. - Klidně si sedni. Máš s sebou plavky?
- Jak starý je to zelí? - Přestaň povykovat a pojď si sednout.
Nechci si sednout, jsem na tebe naštvaná.
Z toho jsem teda v šoku. Že to říkáš.
Pojď!
Pověz mi o tom.
Proč to tu prodáváš? Vážně.
Kolikrát se o tom ještě budeme bavit? Už jsem ti to řekla.
Snižování nákladů, jednoduchost, bla, bla, bla. Je to naprostá kravina.
Proto jste se proti mně dnes ráno všichni spikli?
Mysleli jste si, že si nevšimnu, že jste pryč?
- Mary Ann si myslí, že přicházíš o rozum. - Vskutku?
- Co si myslíš ty? - Že jsi tvrdohlavá jako osel.
Ale já taky, takže...
Drahoušku... jestli mě máš skutečně ráda, budeš respektovat má přání.
Tohle je mé rozhodnutí.
Musíš ho respektovat.
Pane jo. To už je poledne?
Kolibříku, to jsem já, něžný vévoda Theseus.
Zdravím, Shakespeare. Ještě se neznáme.
- Odpusťte mi. Sam Garland. Jak se daří? - Velmi dobře. Děkuji.
Strašně si užívám tahle odpolední předčítání vaší Annie.
- To vážně řekl Annie? - Shawna je na odchodu.
Náš rozhovor ještě není u konce.
Můžeme?
Tady Robert Watson. Prosím, zanechte mi vzkaz.
Roberte, ahoj, tady tvoje žena. Alespoň ještě na chvíli.
Dostala jsem tu žádost. Promiň, že jsem ji ještě nepodepsala.
Jen je to tu... trochu hektické.
Jsem ztracená, Roberte...
Myslela jsem, že to se Shawnou napravím, a teď se podílím na téhle příšerné lži.
Cítím se kvůli tomu... naprosto šíleně.
Nevím. Nevím, co si mám počít.
Přemýšlím, že bych se vrátila domů. Jenže pak...
mám pocit, že už doma jsem. A teď to všechno může zmizet. Já nevím.
Prostě nevím.
Každé ráno kontroluju počasí v Connecticutu. Síla zvyku.
Dnes vám tam nejspíš prší.
Tady neprší.
Limit hlasové schránky dosažen. Sbohem.
„Pravda musí oslnit postupně, jinak z ní každý oslepne.“
Milujete přeci Emily Dickinsonovou.
Promiňte.
- Jak se cítíte? Popravdě. - Ach, Same.
Nevím, kde bych začala. Bojím se o své děti.
- Co si bez tohoto místa počnou? - Postaví se na vlastní nohy
- a naučí se chodit, jak to děti dělávají. - Kéž by pochopili,
- proč to musím udělat. - Určitě pro to máte své důvody.
Hej, jdu prát. Čau, chlape.
- Jak je? Michael tu není. - To nejsi celý jeho život?
Šílený, co? Ne, je venku s tím týpkem, Harrisonem.
- Znáš ho přece. - Michael je s Harrisonem?
To si děláš prdel? To je přesně jeho problém.
Pořád všem odpouští.
Jak se může vídat s někým, kdo se s ním rozešel jenom proto, že byl HIV pozitivní?
Byli prakticky manželé. To se mi snad zdá.
- Jo. - On ti nic z toho neřekl?
Bene, moc se omlouvám.
- Ne... - Do prdele. Někdy...
- tohle dělám. - Ne, o nic nejde. Je to v pohodě.
- Určitě? - Jo.
Už... půjdu.
Tady bude terasa z cedrového dřeva. Na téhle straně bude vestavěné sezení,
- tady bude ohniště. - Dva a půl metru!
- Páni. - Jo, bude to hezký.
- Ne, ona. - Je tohle dva a půl metrů?
Nejlepší předák, jakého jsem měl. Ale věř mi, Debru naštvat nechceš.
- Na zdraví. Díky, žes přišel. - Na zdraví.
- Mám strašně nevhodnou otázku. - No konečně.
- Kde jsi přišla k tolika penězům? - To není tak nevhodné. Už je to dávno.
Nebo mi to tak aspoň přijde.
Upřímně, je zázrak, že něco zbylo. Můj manžel by to rozházel.
- Co se mu stalo? - Umřel.
- Když jsem byla těhotná. - A sakra.
- Havárka. - Kurva. To mě moc mrzí.
Bylo to tak nejlepší. Děti stejně nebyly jeho.
- To je úplně jinej příběh. - Co se stalo po jeho smrti?
Chvíli jsem byla s jednou ženou.
- A pak s další. - Počkej, ty jsi queer?
Po 30 letech v San Franciscu pořád nevím, co to slovo znamená.
Je to jako cena ropy. Každý den se mění.
- Takže preferuješ „lesbu“? - Teď bys tam dole potřebovala páčidlo,
- tak je úplně jedno, jak mi říkáš. - Ahoj, děvčata.
To vypadá zábavně. Můžu se k vám přidat? Božínku, jste nahé.
Páni. Já jen... znovu zapnu trysky.
A... hotovo. Tak je to lepší.
Ty kráso. To jsi renovoval sám?
Ne, měl jsem pomocníky. Ale vlastně jo.
Tvoje práce vypadá lukrativněji než prodávat orchideje hipsterům.
- Pořád máš ten obchod? - Pořád. Na stejném místě.
No ty vole, Michaele. Mít v tomhle městě úspěšný byznys s těma cenama?
Bez rizika to není, ale... Nějak to zvládám.
Jo, řekl bych, že jsi na tom ještě trochu líp. Poznal jsem
tvého velmi mladého sexy přítele.
Je mu 28. Jako bychom někdy byli z jiných zemí.
- Planet. - Naprosto.
- Zaprvé nemají žádný z našich komplexů. - Jistěže ne. Našli si nové.
Páni.
Chceš prohlídku celého domu?
- Prosím. - Dobře.
Nemůžu uvěřit, že to Anna prodává.
- Vítej v klubu. - Ježíši.
Chápu ji, to místo už musí mít pořádnou cenu. Nevíš, komu to prodává?
- To neví nikdo. Nic nám o tom neřekne. - To zní jako ta Anna, co si pamatuju.
- Hlavní ložnice. - Na tomhle pokoji ještě musíš zapracovat.
- Tohle je krása. - Děkuju.
- Na tohle jsem hrdý. - Počkat, to je tvoje dílo?
První věc, kterou jsem vyrobil a zároveň si ji chtěl nechat.
- Jo. Je to vážně nádhera. - Děkuju ti.
ABAKAVIR
- Promiň, neměl jsem... - V pořádku.
- Ty taky? - Karma.
Michaele, nikdy jsem se...
- ti neomluvil za to, jak jsem odešel. - Dostal jsem tvůj dopis.
Chci ti to říct osobně.
Od té doby jsem na sobě hodně zapracoval.
A... aby bylo jasno...
Byl jsem sobecký... a zbabělý.
A...
omlouvám se, Michaele.
S tou prohlídkou jsi to myslel fakt vážně.
- Jsem moc rád, že jsem tě viděl. - Jo, nápodobně.
Je to na poslední chvíli, ale večer tu mám kamarády. Nic velkého, večeře, drinky.
Jen my holky. Měl bys přijít. A samozřejmě vezmi Bena.
Možná.
BENOVA POLIČKA KNIH
OPLZLÁ TŘICÍTKA MICHAELA TOLLIVERA DO NOVÉHO ROKU
„Nebudu nikoho oslovovat Kikina nebo Jeřábnice.“
„Nebudu předpokládat, že ženy, co mě mají rády, jsou gay mámy.“
Michaele.
Ahoj, Anno. Ten top ti sluší.
Haló?
Ahoj, zlato. Jaký to bylo s Harrisonem?
Koho zajímá Harrison?
- Co se to děje? - Tohle se děje.
- Tati? Jsi doma? - Tady, prcku.
- Co to děláš? - Já... vytírám podlahu. Proč?
- Nikdy jsem tě neviděla to dělat. - Už jsem někdy vytíral.
Počkat, ty uklízíš kvůli rande?
Nějaká tu dnes přespí? Ať to není žádná z těch bloncek z Tinderu, prosím.
Fajn. Ne, že by ti do toho něco bylo, ale večer tu pořádám menší sešlost.
- S Wren. - S tvou sousedkou Wren?
- Dvojité rande. - No ty jo, to je úžasný.
Je skvělá! Myslela jsem, že jste jen kámoši.
Možná, že už něco víc.
- Tak to nepodělej. - Páni.
Díky za tvou neutuchající podporu, dcerunko.
A taky... Abys to slyšela ode mě. O nic teda...
nejde, ale před pár dny jsme s Mary Ann zašli na skleničku.
- A? - Jako by měla krizi středního věku.
Všeho lituje. Nejspíš proto se zničehonic chtěla stát Janou z Arku Barbary Lane.
Takže mám zrušit plánované pálení Mary Ann?
- Nezlobíš se? - Nezlobím.
- Choď si na skleničku s kým jen chceš. - Dobře.
- Můžu? - Jedině když poskládáš věci ze sušičky.
- Tvých spoďárů se dotýkat nebudu. - Platí.
Mary Ann všeho lituje?
Přesně o to jde. Jo, jsem teď sice single, ale...
- Pořád chci dítě. - Chceš mít dítě, měj dítě.
Vychovávat dítě sama musí být strašně vyčerpávající.
Takový už je život, ne? Vyčerpávající.
- Tvůj život nevypadá moc náročně. - Kdybych byla chudá, byla bych vyřízená.
Na něco se tě zeptám.
Jsi kamarádka Shawny, znáš ji. Bude mě nadosmrti nenávidět, ať už udělám cokoli?
Nejsem... její mluvčí, ale je pořád zaneprázdněná. Nemá čas tě nenávidět.
Pořád dělá věci pro ostatní, stará se o Annu. Má ji nejradši na světě.
Má ji nejradši?
Jo, jsou nejlepší kamarádky.
Musím jít.
- Taky bych už měla jít. - Takhle brzy? Nezůstaneš na večeři?
Kdybych zůstala na večeři, tak už možná neodejdu. Takže bych měla jít.
Tak někdy příště.
Je to oficiální. Tyhle sprchy nejsou na sex.
- Ani na sprchování. - Nebuď zlej. Tenhle byt je ke mně hodnej.
- Má styl. - Další byt by mohl mít těsnění.
Jaké máš plány na večer?
- Všechno v klidu? - Jo.
Neměl bych chuť zajít na večeři, co dneska pořádá Harrison?
Nic velkého. Pár jeho přátel. Mohla by to být zábava.
Jasně.
- Jo. Zní to dobře. - Bezva.
No pane jo.
Není tohle dekadentní?
- Chce to fešáka, co mě bude krmit hrozny. - A co burrity?
To není zrovna dionýské. Ale možná se nechám přesvědčit.
Nebyla burrita vaší sobotní tradicí s Margot?
Víš, my...
Jak se cítíš?
Kurevsky smutně.
- Tomu věřím. - Podvedl jsem ji.
Myslel jsem, že se nic nezmění.
Začalo mi připadat, že můžu být upřímný buď k sobě, nebo k ní. Ale ne k oběma.
Určitě už to ví... Ale i tak bych jí to měl říct, viď? Měl bych být upřímný.
- Zaslouží si znát pravdu. - Jedna věc, kterou jsem se naučila...
pravda je někdy břemenem, které musíš nést sám.
Tak hele, tohle je šikana. Podle zákona máme 14 dní na vyřízení.
Ten ošuntělý koberec v šatně odstraníme.
- Ne, nejsem... - V klidu. Není zdravotní inspektor.
Tohle je... Mary Ann.
Jak se máte?
- Ido. - Ano, zlato?
Běž.
Vím, že máš napilno. Doufala jsem...
že si promluvíme mezi čtyřma očima o Anně.
Jak říkáš, mám napilno.
Samozřejmě. Ať už si o mně myslíš cokoli, chápu to, nemáš mě ráda, ale...
je aspoň trochu možné, že sdílíš mou obavu o to, co se děje s Barbary Lane?
Chceš drink?
To by bylo prima.
- Co si dáš? - Skotskou.
- Čistou? - Jo.
Hej.
Tak jste tady.
Ahoj. Pojďte dál.
Pánové, tohle je Michael a jeho přítel, Ben.
Stan, Ken, Paul, Dan a... kam zmizeli?
- Někde tu jsou Chrisové. Tady je máme. - Přesně na čas.
- Chrisové. - Nezlob.
Panebože. Michael Tolliver, to jako vážně? Pamatuješ si na mě? Jsem Chris Bauer.
- Chris! - Ano!
No ty vole, jasně!
- Páni! Panebože. - Panebože. Bejby, tohle je...
On a já, před milionem let. Pamatuješ? Chodívali jsme do jednoho klubu...
- The EndUp. - Ano, a ty... jsi tancoval.
Ve spodním prádle...
- To byl někdo jiný. - Ne, byl jsi to ty. Vyhrál jsi.
- Vážně? - Určitě mu to ve spoďárech pořád sluší.
- Jdeme jíst. - Jo? Můžeme?
- Do jídelny? - Dobře.
- Dáte si něco k pití? - Jo, jasně.
Nejspíš si budeme muset domluvit heslo.
- Já... - Teď tě políbím.
- A co Peru? - Ty bláho! Že jo?
- Jedeme tam příští měsíc. - Machu Picchu, Cuzco, Lima...
- A co... jak se to jmenuje? - Cesta Inků.
- Ano, a Posvátné údolí. - To zní báječně.
- Tenhle v Peru nikdy nebyl. - No není to šílený?
Nejlepší na Machu Picchu jsou šerpové.
- Bože, jo. - Ta jejich překrásná lýtka.
Až budete na cestě, dívejte se na jejich krásné nohy. Nespadnete z útesu.
- Já myslel, že tě šerpové vynesou nahoru. - Tenhle by si to určitě nechal líbit.
„Pedro, Jorge, to je fuk, vyneste mě!“
Počkejte.
Loni jsme byli se Stevem a Philem v Mexico City.
- Jak se jmenoval ten jejich kamarád? - Já vím.
Řekl nám o jednom klubu, a tak jsme se octli v podezřelé části Mexico City.
- Našli jsme ho až pozdě v noci. - Museli jsme zazvonit.
Jo. Vejdeme dovnitř a můj ty Bože, je to tam plný transek!
- Až po strop. - Byl to mexickej klub pro transky.
Byli jste mezi svýma.
To slovo by se jim nelíbilo.
Promiň?
„Transky.“ Je to urážlivé a...
když se tím slovem urážíte navzájem, je to ještě urážlivější.
Dá si někdo víno?
- Prosím. - Jo.
- Prosím. - Prosím.
Promiň.
Vážně se mi nelíbí,
- že si musíme dávat pozor na pusu. - Na gay party.
- Dík. Přesně. - Je tohle Bordeaux?
- Pár teploušů jen tak klábosí. - „Teplouš“ se mu taky nelíbí.
- Nemluvili jsme o Machu Picchu? - Mluvili. Tak zpátky k tématu.
Můžeš si říkat, jak chceš, ale podle mě je důležité říkat lidem tak, jak to chtějí.
- To je přece to nejmenší. - Zlato, chápeme tě.
- Nedáme si dezert vedle? Pojďme. - Můžu se na něco zeptat?
- Proč je vaše generace posedlá nálepkami? - Posedlá.
Protože...
jak někoho nazveš, je důležité. Jde o důstojnost. O viditelnost.
- Oukej. - Myslím, že to lidem dlužíme.
- Obzvlášť, když jste privilegovaní. - Když se na mě podíváš, co vidíš?
Bohatého bělocha? To tím myslíš? To je moje privilegium?
- Ano, přesně tak. - Pánové, nemyslím...
Něco ti povím o důstojnosti a viditelnosti. Kolik ti je?
- Je mi 28. - Je mu 28.
Dobře. Jakékoli rádoby privilegium,
kterého se nám teď dostává, bylo vydobyto.
Rozumíš? A tím myslím vyrváno zuby nehty
od společnosti, který byly naše životy u prdele.
Když začali všichni naši přátelé umírat, bylo jim to jedno.
Ve 28 letech jsem nechodil na žádný podělaný večeře, ale na pohřby.
Na tři nebo čtyři týdně. Jako my všichni.
- Tomu já rozumím. - Vážně? Vážně tomu rozumíš?
Proč?
Protože jsi viděl Andělé v Americe? Nasrat.
Nasrat. Nemáš ani tušení.
Svět, ve kterém můžeš žít, s bezpečnými místy a intersekcionalitou...
- Gay manželství. - Bez kondomů.
To všechno.
Tenhle nárok, který teď máš, na důstojnost a viditelnost
jakožto gay člověk.
Víš vůbec, odkud pochází? Víš, kdo tenhle svět postavil?
Znáš cenu za tenhle pokrok? Ne, jistěže ne.
Něco takového si vaše generace sotva dovede představit.
Když si pár starých buzíků chce poklábosit a používat slovo transka...
Nenechám se okřikovat někým, kdo u toho nebyl.
Omluvte mě.
- Bene... - Nezájem. Ne, když říkají takový sračky.
Rasistický transfobní sračky, a ty tam jen tak sedíš. Nemáš právo se mnou mluvit.
- Promiň. - Ne, ne!
„Od společnosti, který byly naše životy u prdele.“
To jako vážně?
Vážně? To řekne mně, černochovi? Jako bych to sám neznal?
- Nevěděl jsem, co dělat. - Měl jsi mě bránit!
Nenechat mě naprosto na holičkách, když jsi mě pozval do gay verze Uteč.
Nejhorší na tom je, že je ani nemáš rád. Vím to. Sedíš tam,
děláš, že je Harrison tvůj kamarád, zatímco on je ten, kdo... Kurva!
- Prosím? - To je fuk.
Ne, chci to vědět.
Shawna mi všechno řekla.
Proto ses mi hrabal ve věcech?
- Co? - Když jsem byl pryč?
Dobře.
Proto jsi mě sem pozval?
Abych poznal tvého ex a jeho toxické kamarády? To měl být trest nebo...?
- Čau, brácho. Jsi Ben? - Jo.
To nechceš odjet?
Sorry, kámo. Musím to zrušit.
Tak to není cool. Buď změnou, kterou chceš vidět.
V pohodě, Mary Ann? Není to tvůj šálek čaje?
- Nerozumím tomu. Čím je to feministické? - Tak zaprvé, zlato,
tohle je družstevní podnik. Každej pracující je majitel.
A to je chvályhodné. Ale co...
- Dala sis to, Lay. - Dík.
- Sorry. Mary Ann, Layla. Mary Ann. - Ahoj.
- Mary Ann zpochybňuje, že jsi feministka. - Já...
Ne, jen... Byla jsi moc dobrá, vážně.
- Jen... podle feminismu z mojí doby... - Takže jsi staromódní.
Sufražetka zrovna nejsem, ale ano.
Ano. Moje generace se snažila osvobodit ženy od objektivizace, a ne...
- ji povzbuzovat. - Aha. Ale já se necítím objektivizovaná.
- Je to jen moje tělo a moje rozhodnutí. - Přesně tak.
- Vše, co tu děláme, je o emancipaci. - Přebírání kontroly.
Takže to nejvíc feministické, co teď můžu udělat, je jít na pódium a svléknout se?
V queer feministickém burleskním družstvu? To kurva je!
A druhá nejvíc feministická věc?
Tak jo, dámy a džentlqueers, máme...
Máme pro vás speciální překvapení.
Prosím, přivítejte na pódiu Body Politic debutantku...
Tvé umělecké jméno?
Lady Hovínko Johnsonová.
Tak tedy,
jednu z našich nejoblíbenějších písní nám zazpívá Lady Hovínko Johnsonová.
Vytočila bych tvé číslo, jen abych slyšela tvé dýchání.
Stála bych ve svém pekle, čekala na své pokání.
Nevíš, jak daleko bych zašla, abych ulevila této šílené...
Nevíš, kolik bych dala nebo kolik bych vydržela,
abych tě měla. Abych tě měla.
Přijď k mému okénku,
vlez dovnitř, měsíční svit bude zářit venku.
Přijď k mému okénku, doma budu za chvilku.
Přijď k mému okénku,
vlez dovnitř, měsíční svit bude zářit venku.
Přijď k mému okénku, doma budu za chvilku.
Ahoj, zlatíčka! Sorry, že jsme vám to nandali. Dojeďte v pořádku!
Probůh! To byla taková zábava!
Nakopali jsme jim zadky. Zničili jsme je.
- Jsme dobrý tým. - Bylo to téměř až moc snadné.
Víš, co říkala Reg, když jsi byl na záchodě?
„Že prý jste jen kamarádi s výhodama. Ne, že máš parťáka na karty.“
Co? Co se teď děje?
- Nic. Vůbec nic. - Briane.
Nenuť mě používat emoce, abych zjistila, na co myslíš.
- Vidím ti to v obličeji. Pálení žáhy? - I když budu znít jako totální idiot,
abych byl upřímný, myslel jsem si, že to bude rande.
Když už jsme upřímní, včera jsem tě viděla, jak se vracíš domů s mopem,
a říkala jsem si: „Bože, ten chlap ke mně chová city.“
Vím, že jsme jen přátelé, a to je fajn. Nechci to posrat.
Ale... Sakra.
Mám tě rád.
Taky tě mám ráda.
Vážně. Mám tě moc ráda.
Užijeme si spoustu zábavy a je to strašně snadný. Ale...
upřímně, nechci se teď do ničeho hnát.
Ale ráda uvidím, jak se tohle vyvine.
- Jo? - Jo.
- Chceš tu přespat? - Když už jsi vytřel, tak jo, sakra.
Sundám si i boty a tak, zlato.
Můžu se zeptat?
Ty věci, co Chris říkal...
vnímáš to stejně? Že nikdy nepochopím, čím sis prošel?
- Jak můžu, když to přede mnou schováváš? - Nevím.
Je to jako...
část mého já nechce, abys znal všechny ty smutný sračky z mý minulosti.
Chtěl jsem věřit, že můžeme začít nanovo.
Snažím se na to nemyslet. Na všechny...
kamarády, co jsem ztratil.
Lidi, co jsem měl rád.
Ale ještě víc na ten pocit svobody, zábavy.
Pocit, že budoucnost je naše, protože to je to, co nám vzali.
Odtamtud pochází ten hněv. Protože jsme byli tak mladí.
Cítili jsme se neporazitelní.
Ale tak to nebylo.
Promiň, že jsem se za tebe nepostavil.
Promiň, že jsem tě tam vůbec vzal. Byl jsem naštvaný.
Nevěděl jsem, jak o tom mluvit, tak jsem udělal tuhle blbost.
Neměl jsem se ti hrabat ve věcech.
Taky se omlouvám.
Jen mě to vyděsilo. Neřekl jsi mi o Harrisonovi a já...
- myslel, že mi něco tajíš. - Nevěděl jsem, jak ti to říct.
Chci tě znát celého, Michaele.
Všechny tvé části, ty smutné i ty komplikované. A chci, abys ty znal mě.
Nezastrašíš mě.
Ahoj.
Já...
- Můžeme si promluvit? - Ne, díky.
- Věříš tomu... - Ne, to kurva nemůžu.
- Zpívala jsem Melissu Etheridgeovou. - Zpívala jsi Melissu Etheridgeovou.
- Ve feministickém burleskním družstvu. - Jo, a válela jsi.
- Válela jsi. Fakt, že jo. - Já ti nevím.
- Opravdu? - Jo.
Válela jsem. Jsi šťastná žena, Shawno.
Vytvořila sis pro sebe krásný život. Jsi obklopená...
zajímavými, fascinujícími lidmi, které máš ráda, a oni tebe.
To je úžasné.
Nevím, co je na tom fascinujícího, ale...
No... Víš, ryby někdy nevědí, že...
plavou?
Ne, tak to není. Ale víš, co chci říct. Tohle je...
- San Francisco. Aspoň to, co z něj zbylo. - Víš...
sotva jsem tu před lety vystoupila z autobusu, a opravdu myslím sotva,
já, naivní holka z Ohia, měla jsem strašně zvláštní pocit, že jsem doma.
Teda, nechápej mě špatně. Tohle město mě krucinál děsilo.
A vím, že všichni, co se na mě podívali, mi dávali tak pět minut,
než mě gayové a queens... pošlou zpátky do Clevelandu, ale...
Bože! Jak jsem jim musela připadat!
Ale... uvnitř...
Uvnitř jsem byla jiná. Věděla jsem, že...
to neodpovídalo tomu, jak jsem vypadala zvenčí.
Do prčic, Mary Ann. Možná jsi nakonec queer, co?
Řekl ti někdo, jak jsem se dostala do Barbary Lane?
Četla jsem inzerát v novinách a víš, co tam stálo? Stálo tam...
„Budete vědět, jestli je to pro vás.“ Kdo by napsal takový inzerát?
- Anna. - Anna.
Věděla to.
Byla jediná, kdo ihned věděl, že sem patřím.
Nezáleželo na tom, jak jsem vypadala, nebo jak nezkušená jsem byla.
Nechci, aby z toho byla nějaká událost,
ale myslím, že máš s Annou pravdu. Je to zatraceně divný.
- Něco se děje a já nevím, co mám dělat. - Opravdu?
Věděla jsem to! Věděla jsem, že to vnímáš stejně.
- Je to divný! - Je to divný!
- Nechce o tom se mnou mluvit. - Ani se mnou. Jen z ní vypadne...
- „Respektuj moje přání.“ Kravina. - Přesně.
A já to chápu. Chápu, že je jí 90, ale nikdy mi...
Nikdy mi neřekla nic o tom, že by chtěla odejít.
Co se mohlo změnit?
Napadá mě jen jedna věc.
A chci, aby to bylo jasný.
Vážně nemám žádnej důkaz, že se děje něco podezřelýho nebo...
O co jde?
- O jednoho chlápka, Sama. - Sama?
Před týdnem k ní začal chodit, těsně předtím, než se rozhodla to prodat.
- Vážně? - Anna říká, že jí chodí předčítat,
že je dobrovolník v nějaké organizaci, co pomáhá seniorům se čtením.
- Jako jaký? To je nějaká charita? - Tak to říká Sam.
Ale poslechni si tohle. Říká jí Annie.
- Říká jí Annie? - Že jo?
Shawno, víš, co tohle je? To je stopa.
- Vážně? - Přijdeme té věci na kloub.
- Jakože teď? - Jo, hned teď.
Možná ne hned teď.
Můžu ti něco ukázat?
Takže...
když jsem čmuchal... Já vím. Já vím, já vím. Ale...
- Našel jsem tohle. - Co je to?
Oplzlá 30 Michaela Tollivera do nového roku.
- Podívám... Tohle je trapas. Dej mi to. - Ne, není. Jen počkej.
Chci ti něco přečíst. No tak.
Takže... V tom roce sis napsal 30 předsevzetí. To je dost.
Vidíš? Dokážu být ambiciózní.
Přeskočím k číslu 28.
„Potkám někoho fajn. Daleko od baru, daleko od alkoholu,
od kluziště na kolečkové brusle?
A zamiluju se. Beznadějně a konvenčně.“
Číslo 29.
„Ale neřeknu mu ‚Miluju tě‘ dřív, než to řekne on.“
Miluju tě, Michaele Tollivere.
Miluju tě, Bene Marshalle.
Můj syn se vrátil domů.
Překlad titulků: Jakub Doležal