PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
HOMOSEXUÁLNÍ PODSVĚTÍ
Dnes večer na kanálu PNY News. Homosexuálové.
KOŽENÁ SKŘÍŇ
Transvestiti. Drag queens.
Okolo této tajemné populace a jejího zřejmě neustále rostoucího počtu
se šíří atmosféra strachu a zvědavosti.
Podle vědeckých studií přitahují tyto vzpurné jedince často centra měst,
jako jsou New York a San Francisco,
anonymitou a liberálností, kterou poskytují.
Při bližším pohledu uvidíte, jak mizí do svých klubů...
NOVÁ BONDÁŽ GAY
...barů a kaváren,
daleko od bdělých, nesouhlasných pohledů „heteráků“, jak jim říkají.
A kolik že jich mezi námi žije? To se možná nikdy nedozvíme.
SAN FRANCISCO GREYHOUND
HOTEL JEFFERSON
POKOJE K PRONÁJMU
MANAŽER
- Promiňte. Můžu vás poprosit o pokoj? - Jedenáct dolarů týdně.
Vypadni!
Vhoďte prosím 25 centů.
- Haló? Teda, tady Ramseyovi. - Mono, tady je tvůj táta, zlatíčko.
Tatínku? Kde jsi? Přijedeš brzy domů?
Jen jsem ti chtěl zavolat a říct ti, že tě mám rád a že jsem v pořádku
a že mi strašně moc chybíš. Slibuju ti, že se ještě někdy uvidíme.
Mono! S kým to mluvíš?
- Počkej... - S tatínkem!
KVÍLENÍ A JINÉ BÁSNĚ
Zdar. Dáš si?
- Já ne... - Ještě nikdy?
Ginsberga musíš číst jedině zhulená.
Začne to být snazší.
- Měj se famfárově. - Díky.
KNIHKUPECTVÍ CITY LIGHTS BOOKS
HLEDÁME VÝPOMOC INFORMACE UVNITŘ
KNIHKUPECTVÍ CITY LIGHTS BOOKS
- Můžu vám nějak pomoct? - Ne, jen se rozhlížím.
Bezva.
Nemáte náhodou knihu Chladnokrevně?
Jo, jasně. Najdete ji pod CH v literatuře faktu, vpravo vedle cestopisů.
Děkuju vám.
Už jste četla sbírku Flannery O'Connorové?
Ne, ještě ne. Ale „Dobrého člověka těžko najdeš“ už umím téměř nazpaměť.
Možná je to hloupé, ale nejspíš se bojím tu novou číst.
Až ji přečtu, už od ní nic není. To je téměř nesnesitelná představa.
Prosté „ne“ by postačilo, že?
Vnímám to stejně. Šetřím si je jako sladkosti.
Mlčte o tom, že jsem sentimentální, kapišto?
- Kapišto. - Oukej.
Všimla jsem si cedule v okně. Je místo stále k dispozici?
Jasně, visí tam teprve od rána. Máte zájem?
- Velký. - Super. Chcete začít zítra?
Vážně? Ano!
- Tedy, ano. - Jak se jmenuješ?
Anna. Anna Madrigalová.
Já jsem Joyce. Doraž zítra na osmou ráno a zaučím tě. Kapišto?
- Kapišto. - To už neříkej.
Dobře, díky.
Ránko. Jak to jde v obchodě pro chytrolíny?
- Moc fajn. Co vy? - Však to znáte.
Každý ráno vstanu a říkám si: „No že já si žiju americký sen.“
Zatím, Waltere.
- Fakt se mi líbí. - Děkuju. Ale jsou trochu moc dlouhý.
- Někdy si je chci natřít červenou... - Kam tak spěcháš?
- Musím běžet. Vidíme se večer. - Kam jdeš?
Za čarodějem. Co je ti po tom?
Kupte si k tomu láhev červeného.
Děkuju.
Dávej si na něj pozor, jo?
Můžu pro vás něco udělat?
- Ošálilas je, co? - Utište se.
Ne, díky.
Myslíš, že jseš lepší než my? Ani nás nepozdravíš, co?
Jen odcupitáš na podpatcích, jako bys byla Doris Dayová.
Prosím, nedělej to.
To tvoje prosím mě nedonutí udělat něco jiného, než co chci.
- Jen chci nějak přežít, stejně jako ty. - Nějaký problém? Ty tuhle osobu znáš?
Žádný problém. Jen jsem se ptala, jestli máte knihu Orlando od Virginie Woolfové.
- Anno, zvládneš to? - Ano.
Dobře.
- Můj vtip tě nepobavil. - Abys na mě zapůsobila,
- musela bys říct něco originálnějšího. - No vida.
Pod tou prodyšnou bavlnou jseš vcelku přidrzlá.
Co chceš?
Vědět, jak jsi přežila.
- S tím ty přece nemáš problém. - Je mi 26. A tobě tak 40?
Dámy jako my tak dlouho nežijí.
V kolik tu končíš?
- Ve čtyři. - Tak se uvidíme. Promluvíme si.
Tuhle práci potřebuju. Už žádné problémy.
Pouze ty zábavné.
- Jak se jmenuješ? - Ysela.
Rodiče žijí ve Fresnu. Jak jsem od nich posledně slyšela,
máma sbírá maliny a táta pracuje na ranči.
- Vídáš se s nimi? - Od svých 19. narozenin ne.
- Vědí to? - Vědí tak akorát.
- Nevypadáš, že jsi vyrostla v bordelu. - Děkuju.
Tak proto ta hezká sukýnka a podpatky. To je tvůj kostým hospodyňky?
Spíš cíl. Vždy jsem chtěla být skutečnou dámou.
- Gratuluju, že jsi dosáhla svých snů. - Ne. Nebo aspoň ne tak docela.
Proto jsem tady. Slyšela jsem o doktorovi...
- Stejně jako všechny holky ve městě. - Ty ho znáš?
- Dr. Keena? Dává všem hormony. - Snažím se našetřit na operaci.
Hezká holka jako ty? Tebe schválí. Ale stejně nebudeš mít dost peněz. Nikdo nemá.
- Vážně myslíš, že mě schválí? - Klídek, Gidget. Schovej to svý ego.
Podívej na to. Ten šátek s motýly.
- Pojďme dovnitř. - Tam nepřežijeme ani minutu.
Cože?
Žertuješ? V takových obchodech nás nenechají zkoušet oblečení.
Jestli se takhle budeš chovat dál, do zítřka jsi mrtvá. Pojď.
- Kam jedeme? - Sehnat ti outfit na večer.
- Co se děje večer? - Jdeš se mnou a s holkama ven!
HOTEL JEFFERSON
- No panečku, Gidget. - Je to v pohodě?
Ale jdi ty. Říkala jsem si, jestli máš pod těmi vrstvami krinolíny nějaké boky.
- Charlie. Glene. - Yselo.
Lucindo, ty sexy děvko, jak se vede?
- Jo. - Čau, zlato.
- Daňovej oddíl. - Co?
Ti poldové.
Když budeš mít kliku, vezmou si podíl z tvých výdělků a nechají tě být.
Ale když tě načapají ve špatnou noc, jejich stará jim nedala
nebo je něco nasralo, zmlátí tě nebo tě odtáhnou na stanici
a pustí tě, až už nebudou mít stojáka. A to je ta lepší verze.
- Nechci být prostitutka, takže v pohodě. - Ale máš na sobě ženské šaty, ne?
- Ano, ale když... - Poslouchej mě.
Když si budou myslet, že jsi muž v ženském oblečení, zatknou tě. Takový je zákon.
Do vězení tě dostane klidně i to, když budeš mít špatně zaplou košilku.
Tak proč riskovat a procházet se? Proč nezůstat doma a číst si?
Takový život chceš? Beze všeho.
Já budu žít, dokud můžu. Pojď.
TAYLOR TURK
GENE COMPTON'S
- Yselo! Tady - Ahoj.
- Kdo je to? - Vídám ji posledních pár týdnů.
Nazdárek, Yselo.
- Nelíbí se mi. - Buď milá.
Děvčata, tohle je Anna. Anno, Rhonda, Franny, Lily.
- Zdravím. - Posuň se.
- Viděly jste tam Boona? - Ne, jen obyčejný.
Kretén mi předevčírem sebral 20 doláčů. Sekýroval mě, i když ty prašule dávno měl.
- Kdo je Boone? - Nevzpomínám si, že bych s tebou mluvila.
- Rhondo! - Když uvidíš policajta Boona, utíkej.
- Skvělý, teď dáváme queen lekce. - Odkud jsi, Anno?
Původně z Nevady, ale žila jsem v Minnesotě.
Máš tam rodinu? Kočky? Nebo alpaky? Jednou jsem četla o alpačí farmě,
ale to bylo možná v Pensylvánii, když o tom teď přemýšlím.
- Můžeš ji ignorovat. Jako my všechny. - Mám dceru.
- Ale zvířata ne. - Tos ji jen tak opustila?
Potřebovala jsem nový začátek. Je se svou matkou.
- Vzorný občan, dámy a pánové. - Ty máš o morálce zrovna co říkat.
Aspoň si svýma hříchama vydělávám.
- Promiň. - Tak jdi.
Taky jsem musela utéct.
Můžu?
Růžová se k tobě hodí víc. Ladí ti k typu pleti.
Děkuju.
- Vezmu si to. - Skvělá volba.
- Už je to zaplaceno. - Prosím?
Ten pohledný mladík, co tu byl? Zaplatil to za vás.
- Opravdu? - Tady máte.
Díky.
- Máš ten dárek? - Nevím, co na to říct.
- Děkuju. To bylo moc laskavé. - Spíš morální povinnost než laskavost.
Strašně ti slušela.
- Jsem Tommy. - Anna.
Snad si to vezmeš na rande.
- To nevím. - Aha.
- Ne, že bych nechtěla. - Jsi vdaná?
Máš přítele?
- Ne. - Zvu tě zítra na skleničku.
Co na to říkáš?
Že je to od tebe velmi troufalé. A že zajdu moc ráda.
Tak jo.
THE KING'S ARMS
- Ahoj. - Moc rád tě vidím.
- Nechceš se radši projít? - To zní hezky.
Mám nápad.
- Co přeskočit normální poznávací otázky? - Fajn.
Co znamená normální?
Cokoli, o čem bys zdvořile klábosil s tetou o Vánocích.
- Tak to nevím, kde začít. - Jaký je tvůj věčný věk?
- Nechceš radši vědět, odkud jsem? - Rozhodně ne.
- Nevím, jestli ti úplně dobře rozumím. - Na jaký věk se tajně cítíš?
- Dvacet dva. - Proč?
Tehdy to bylo skvělý. Konečně jsem se cítil jako dospělý.
Cítil jsem se... všehoschopný. Život se zdál být...
plný možností.
- A teď? - No to ne. Teď je řada na tobě.
- Sedmdesát pět. - Cítíš se na sedmdesát pět?
Možná sedmdesát, ale ano. Vždy mi přišlo, že toho na svůj věk vím až příliš.
Jako bych nesla váhu mnohem delšího života.
Upřímně, vždy jsem si říkal, jestli náhodou nejsem mimozemšťan.
Opravdu?
Ještě nikdy jsem to neřekl nahlas. Předpokládal jsem, že se budeš smát.
- Byl to vtip? - Ne.
Tak vidíš.
Začalo to, když jsem byl kluk.
Ve své rodině jsem si přišel jako někdo cizí. Pocházet z vesmíru...
znělo lépe než pravda. Že ne...
nezapadám mezi lidi, kteří měli být mou krví.
Nepřijde si tak každý?
- Ty ano? - Samozřejmě. Ten pocit nesounáležitosti?
Definuje celý můj život. Někdy si ani nejsem jistá, jestli patřím k sobě.
Vím, jak to myslíš.
Tohle je až moc hezké, aby to byla pravda.
Matka říkávala: „Existuje jen pravda.“
- Zní velmi moudře. - To ona byla.
- Už je pozdě. - Jak to tak rychle uteklo?
- Na 75letou máš slušnou výdrž. - Díky.
Rád bych tě doprovodil domů. Ujistil se, že jsi v pořádku.
Není třeba.
V tom případě...
se brzy uvidíme... Anno Madrigalová.
To bych moc ráda.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
- Díky, džentlmeni. - Džentlmeni neexistují.
- Aspoň ne v San Franciscu. - Opravdu si to myslíš?
Já to vím. Bejt na ulici, věděla bys to taky.
- Doufám, že se pleteš. - A já, že jednou budu na Jamajce.
- Měla by sis přát něco, co za to stojí. - Já jednoho poznala. Džentlmena.
- O čem to mluvíš? - Před pár dny jsem byla na rande.
- Co prosím? - Já vím, já vím, ale vypadá moc fajn.
Je jiný.
Jiný je dobrý, jako bílý aligátor. Viděla jsem ho v ZOO.
Věděla jsem, že jsi naivní. Ale ne hloupá.
- Co sis sakra myslela? - Ví o tobě?
- Já nevím. Ještě jsem mu to neřekla. - Anno.
- Možná to půjde. - Jaký možná? Riskuješ svůj život.
To máme prostě přijmout, že nikdy nebudeme mít lásku?
- Čeho si vážíš víc, mužskýho nebo života? - Nemůžu chtít oboje?
Abys o obojí nepřišla.
Kam tě na to rande vzal?
Jen jsme si procházeli.
Líbali jste se?
Ano.
Bylo to jako ve filmech?
A víš, že vážně bylo?
Buďte zticha. Za chvíli vypadnou.
Musím jít.
Anno. Anno!
POUZE ÚNIKOVÝ VÝCHOD
- Co tu děláš? - Na to jsi už určitě přišel.
Ty jsi...
Já jsem já.
- Lhala jsi mi. - Nevěděla jsem, jak a kdy ti to říct.
Já... Naprosto jsi mě okouzlil.
Nemůžu uvěřit, že jsi policista. Přijdeš mi tak jiný.
Asi jsi měla pravdu.
Moc hezké, aby to byla pravda.
- Promiňte. - Kam si myslíš, že jdeš?
- Pusťte mě, prosím. - Musíš zaplatit daň.
Tobě nic nedlužím!
- Haló? - Anno?
- Co chceš? - Můžu dál, prosím?
- Co chceš, Tommy? - Co se ti stalo?
- Nic. - To není nic.
Jen nějaký opilec.
Anno, pusť mě dovnitř. Prosím.
Jsi v pořádku?
- Jak jsi mě našel? - Poptal jsem se.
Ty jsou pro tebe. Asi jsem měl radši přinést náplasti.
Děkuju.
Omlouvám se, Anno.
Když jsem tě onehdy viděl...
nečekal jsem to.
Vidět tě uprostřed toho všeho nedávalo smysl.
Ti lidé nejsou jako ty. Věř mi. Znám tohle místo líp než ty.
- Nepatříš sem. - A přesto tu jsem.
To je všechno?
Nedokážu vůbec spát.
Nemůžu na tebe přestat myslet. Na tu noc, co jsme spolu prožili.
Porovnával jsem tu ženu, do které jsem se zamiloval, a tu z toho klubu.
Trvalo mi až moc dlouho uvědomit si, že je to jedna a ta samá.
- Co tím chceš říct? - Chci to zkusit.
- Musíme to zkusit, ne? - Ty asi nechápeš...
Chápu!
Chápu.
Šetřím si...
- na operaci. Nevím, kdy na ni budu mít. - To bys chtěla?
- Víc než cokoli. - Tak ti pomůžu.
- To nemusíš. - Chci. A pak si tě...
Anno Madrigalová...
Anno Madrigalová, pak si tě vezmu.
- O čem to mluvíš? - Myslím to vážně.
Myslíš si, že jsem blázen. To je mi fuk.
Čekal jsem na tebe až moc dlouho.
Já si tě vezmu, Anno.
Dám ti život, jaký si zasloužíš.
Dovol mi tě odsud dostat.
Budeme rodinou, kterou jsme vždy chtěli.
Jak tohle může vůbec fungovat?
Když o tobě nebude nikdo vědět, budeme v pořádku. Taky jsem to nepoznal.
To znamená, že už tady nemůžeš být. Nikdo tě s těmi lidmi nesmí vidět, rozumíš?
Ano.
Bude to krásné.
Uvidíš.
Ahoj, bejby.
- Co jsi dělal v obchodu City of Paris? - Ukážu ti to.
- Co máš za lubem? - Jsi připravená?
Doufám.
Tohle nevypadá jako zástěra.
Seržant pořádá nóbl večeři pro všechny chlapy a jejich ženy.
Já nikdy nechodím, protože jsem nikdy neměl s kým.
Anno. Uděláš mi tu čest a budeš mým doprovodem?
- O čem to tu mluvíš? Víš, že nemůžu. - Ne, ne.
- Je to nebezpečné. - Ochráním tě.
- To nemůžeš vědět. - Ano, můžu.
Anno, jednou budeš má žena. Nemůžeme se celý život skrývat.
- Ale operace... - Už tě chci mít po svém boku.
Pojď se mnou. Buď moje holka.
- Kde jsi na to vzal? - Seržant rozdal bonusy.
To znamená ano?
Ano!
KNIHKUPECTVÍ
Kde jsi byla, Gidget?
Omlouvám se. Vím, že jsem se od přestěhování moc neozývala.
Tak kdy se seznámím s tím duchem, se kterým chodíš?
To nevím. Pořád pracuje. Sotva ho vídám.
- Protože je duch? - Moc vtipný.
Proč je tak zaneprázdněný?
Dělá účetního v potravinářské produkční firmě.
- A je na tebe hodný? - Je na mě hodný.
Protože jestli máš nějaký modřiny, přísahám Bohu...
Je hodný.
Jasně, že zrovna ty najdeš jediného dobrého muže, pohádková Anno Madrigalová.
- Jak se máš ty? - Pořád stejně.
Rhonda dostala kapavku. Řekla jsem jí, že je to karma za její přístup.
To se jí nelíbilo.
Jak se má Lily?
- Co se děje? - Daňovej oddíl je ještě horší.
Před pár dny ji odtáhli na stanici. Nechtějí ji pustit.
- Prasata zkurvený. Strašně ji zmlátili. - Proboha.
Mezi námi...
Nevím, jestli je na tenhle život dost tvrdá.
Chci ti ukázat něco, co jsem nedávno objevila.
To je ono.
BARBARY LANE
- Co myslíš, že tam nahoře je? - Prachatí běloši.
Působí to tu tak tiše a klidně.
- To ticho je hezké. - Viď?
Určitě mají úžasný výhled.
Vsadím se, že tam teď určitě popíjí ledový čaj a...
- a sledují krásu zálivu. - A co má být?
Jen hloupá fantazie.
Snít je špatné. Rozptýlí tě to od přežití.
NA PRODEJ – HISTORICKÝ DŮM
- Vypadáš senzačně. - Připraveni?
Dobře. Jste na řadě.
Postavte se tam, prosím. Na tři.
Nádhera.
- Můžeme? - Můžeme.
Děkuju.
Pojď.
Představím tě. Dámy.
- Představuju vám Annu Madrigalovou. - Jak se máte?
- Nancy. - Mary.
- Judith. - Ano.
- Omluvte mě, hned se vrátím. - Samozřejmě.
Moc rády tě poznáváme, Anno.
Doufaly jsme, že si Tommy najde milou slečnu a usadí se.
Už celou věčnost.
Věděly jsme, že do Tommyho se zamiluje jen někdo speciální.
- To ano. - Je dost svůj, viď?
Takové mám nejradši, vy ne? Jinak je to nuda.
- Jsme moc rády, že jste se našli. - Máš tak krásné šaty.
Hodně podobné jsem si zkoušela v City of Paris. Ale ty je naplníš mnohem lépe.
Zrovna jsem Howardovi říkala, že na těhotenství mi chybí jenom dvojčata.
- Asi budeš muset mít další dítě. - To rozhodně ne.
- Promiň, Anno, Jen holčičí řeči, znáš to. - Neomlouvej se.
- Ty náušnice jsou boží. - Děkuju. Dárek od Tommyho.
- Jak jinak. - Pochůzky v Tenderloinu jsou lukrativní.
- Mary. - Co? Nikdo mě neslyšel.
- Jsi hrozná. - Omlouvám se za zdržení.
- Už všechny usazují k večeři. Půjdeme? - Omluvte nás.
- Měj se. - Zatím.
- Vše v pořádku, lásko? - V naprostém.
Máme tu taxíka, musím! Dobrou! Opatrujte se!
- Ráda jsem tě poznala. - Měj se.
Judith, bylo mi potěšením.
Děkuju ti.
- A za co? - Že jsi moje holka.
Že mi důvěřuješ.
POLICEJNÍ STANICE
Pojď, holčičko. Zítra je nový den.
Pojď.
Henry Miller je skvělý, ale jestli jste nečetla...
Ty pojebaná píčo!
- Pojď se projít. - Já s tebou nikam nejdu, ty zrádkyně!
To prosím nedělej. Zvládnu to.
- Máš minutu. - Prosím. Ještě nás obě zatknou.
Toho se ty přece bát nemusíš. O to tu jde, ne? Nejsi jedna z nás.
Tady prosím ne. Půjdu dozadu, pojď za mnou a můžeme si...
promluvit nebo mě uhoď. Jak chceš.
Jsi nemocná, víš to?
Já napřed nevěděla, že je polda, a pak už bylo pozdě. Zamilovala jsem se do něj.
- A on do mě, Yselo. Záleží mu na mně. - Je to monstrum.
- Není. - Je! Je fuk, jaký je, je jedním z nich!
Jak se sebou dokážeš žít, když spíš vedle muže, co nás okrádá?
Ti muži, se kterými piješ a tančíš, tihle muži nás jednu po druhé zabíjí.
Ale jsi zamilovaná, tak na tom nesejde, viď?
Vždycky jsem si myslela, že jsi přežila tak dlouho, protože zapadáš.
Ale mýlila jsem se. Přežila jsi, protože jsi bezpáteřní.
Jen jsem chtěla být šťastná.
Mrzí mě, že ti k tomu stačí tak málo.
Pěkné náušnice, mimochodem.
- Děje se něco? - Nic.
- Jak bylo v práci? - Fajn.
Mám... pro tebe malé překvapení, ale možná na něj nemáš náladu.
Kde bereš peníze, Tommy?
- Co? - Peníze na nájem a diamantové náušnice.
- Jsem polda. Ne dobrovolník. - Pověz mi pravdu. Ty ty lidi okrádáš.
Moje přátele.
- Nemám jinou volbu. - Mně to jako volba zní.
Kdybych to nedělal, vykopnou mě.
Prosím?
Sakra. Jo. Jsem tam za deset minut.
- Co se děje? - Musím do práce.
Proč?
- Odpověz! - Tak takhle teda ne!
Jen chci vědět, kam jdeš. Copak si to nezasloužím?
Compton's.
Průšvih v Compton's, jasný? Majitelé se je snaží dostat pryč a queens neodejdou.
- Budeš v bezpečí? - Budu.
Ujisti se, že jim neublíží.
- Udělám, co budu moct. - Díky.
Anno, za žádných okolností neodcházej.
COMPTON'S
Vypadněte! Tak vypadněte všichni!
- Vypadněte! - Jede sem policie!
- Už sem jedou! Zmizte! - Zatknou vás!
- Yselo, možná bychom měly odejít. - Ani omylem.
- Tak zmizte už! - Vypadněte odsud!
- Jdeš, nebo se budeš koukat? - Jdu. Hele, Boone.
- No? - Zkusíme to vyřešit po dobrým, jo?
Jasně.
- Ústředna. - Kavárnu Compton's, prosím.
Vydržte, prosím. Spojím vás.
- Uhněte! - Nedotýkej se mě!
- Co vám tak trvalo? - Odveďte ty exoty pryč!
Nic si nekupují, jen sedí!
- Dělají problémy! - Dobře, vyhodíme je. Nepleťte se do toho.
- Dostaneme to pod... - Tak jdeme. Ty, dělej.
Pusť mě, ty čuráku!
Lily! Proboha, Lily!
Jdeme! Vstávej! Tak vstaň!
- Nevzpouzej se. Tudy. Jdeme. - Nic jsem...
- Pojď. Vlez si dovnitř. - Prosím...
Jdeme.
Tak počkat. Nejsi Tommyho holka?
Tohle bude zábavnější, než jsem čekal.
- Proč jste neodešly? - Proč jsi přišla?
- Chtěla jsem vás zachránit. - To jsem nepotřebovala.
Měla jsi s náma bojovat.
Ježíši, pořád to nechápeš. Nemůžeš mít oboje. Oba životy.
Anna Madrigalová?
Můžete jít.
Pořád můžeš bojovat, Gidget.
Máš jít k seržantovi.
Dále.
Posaď se, Tommy.
Všechno v pořádku?
Na to ti můžu odpovědět, že rozhodně ne. Byl jsi u doktora?
- Jo. Jen první stupeň. Nic mi není. - Jsem rád.
Podívej... vím, že mezi ostatní kluky zrovna nezapadáš. Že jsou na tebe tvrdý.
Vím, že máš na zádech terč. Vím to.
Možná jsem selhal v tom, abys měl podporu, jakou potřebuješ.
- Pane? - Pamatuješ si Paula Foxe? Irskej chlapík?
- Před pár lety se nám kryly obchůzky. - Jo.
Paul byl skvělý polda. U policie měl zářnou budoucnost.
Jen škoda, ke komu měl náklonnost.
Takový je bejt policajt. Podepíšeš a očekávají se od tebe zázraky.
Chráníš lidi, dopadáváš padouchy.
Ale obchůzky ti můžou poplést vnímání světa, donutit tě chtít jisté věci a...
to nevadí, pokud to zůstane tam, kam to patří.
Někteří muži, jako Paul, na tuhle část zapomínají.
Najdi si manželku, Tommy.
Ženu, se kterou můžeš mít děti. Strávit s ní život.
Nezapomeň, kdo jsi. Svět je nebezpečné místo, jakmile to zapomeneš.
Je tvůj obličej...
- Myslela sis, že tě udeřím? - Já... Ne. Jsem úplně mimo.
Neměla jsi odcházet.
- Vím... - Jak jsi mohla být tak hloupá?
- Promiň, ale měla jsem strach o... - O koho?
- O koho jsi měla strach? - O svoje kamarádky.
- O kamarádky. - Ano. A o tebe.
Co to máš v ruce?
Na jejich kauci.
Za žádných okolností se tam nemůžeš vrátit. Rozumíš mi?
Zničí mě.
- Já musím... - Anno!
Moje Anno...
Je po všem. Copak to nechápeš?
Po všem. Náš život skončil.
Všechno, co jsme měli, je pryč.
Mohl jsem ti dát všechno.
Ochránil bych tě. Chránil jsem tě.
Měli jsme spolu strávit celý život.
- Co to děláš? - Pojď sem.
- Tohle bylo tvoje překvapení. - Tommy.
- Chci, aby sis to vzala. - Nemůžu.
- Vezmi si to! - Ne, nemůžu!
Najdi si bydlení.
A staň se ženou, kterou jsi měla být. Jinak to nejde.
Tyhle peníze mi nepatří. A tobě taky ne.
- Ukradl jsi je! Vrátím je! - Poslouchej mě.
Musíš přežít, Anno.
Musíš si zařídit život a oba víme...
že tohle je tvoje jediná šance.
BARBARY LANE
Musela jsem to vidět.
Všichni děláme rozhodnutí, že?
Snad to za to stálo.
Hodně štěstí, Anno.
Překlad titulků: Jakub Doležal