Sakra.
Zdravíčko.
Můžete se trochu bavit, abych mohl nastavit zvuk?
Odkud že to jsi, Eriku?
Znáš město Nora? Dvacet kilometrů severně od Örebra?
Hej, hustý, odtamtud je moje kadeřnice.
Aha.
Jmenuje se Sanna. Znáš ji?
Jo… ne.
Blonďatá a… podsaditá.
Podsaditá?
Má úzký pas, ale dole vypadá jako kotva…
Je ti jasný, že neznám každýho člověka z Nory?
Je pořád docela velký.
Jasně, ohromně velký.
Pokračujte.
Jak jsi říkal, že se jmenuje?
Počkej, mám tu její fotku.
Jo, tak tu znám.
Takže jí znáš?
Znát je asi trochu moc, ale chodila do mojí školy.
Chápeš, Nora je kurva velká.
Má pěkně velkej zadek, víš?
Jo, jasně, je nepřiměřeně velkej.
Ale pořád je to kočka.
Jo, jasně.
Vojel bys ji?
O čem to mluvíš?
Šukal bys jí do zadku, kdybys mohl?
Dobrá, začněme s novým dílem Danneho místa.
Podcastem, který nahráváme ve spolupráci s univerzitou Stockholm.
Můžete ho stáhnout z univerzitních stránek,
nebo streamovat na iTunes či Acast.
S námi tu dnes je samozřejmě moje všudypřítomná pravá ruka, Robin.
A host tohoto týdne, Erik,
který je z Mladé Kultury ve Stockholmu.
A nejen odtamdud,
je také z města, které se jmenuje…
Nora.
- Nora, přesně. - Coura z města Nora.
Rýmuje se to!
Jo, rýmuje.
Je to Stockholmčan první generace,
nebo, jak říkáme my, opravdoví rodáci,
"křupan".
- Nebo prostě "venkovan"? - Nebo tak.
Každopádně sem přijel,
aby si okoukl performanční umění ve Stockholmu.
- Vítej, Eriku. - Díky.
Prosím, nechoď sem. Běž pryč.
Nemám na to sílu.
Ne! Nepřibližuj se!
- Ahoj. - Do prdele.
Mohl bys mi s něčím pomoct?
Dělej, jako že ho nevidíš. Prostě ho ignoruj.
No tak!
Nemůžu ti pomoct. Jdi pryč! Vypadni!
Kam se to sakra podělo?
Kde to je?
Mysli! Uklidni se.
Co hledáš?
Hledám svoji dýmku.
- Nechal jsem jí zmizet. - Ale proč?
Vrať mi jí.
Nejdřív mi pomoz s mojí věcí.
Eriku, pověz nám měšťákům, jaký to je, vyrůstat v díře.
V díře?
No, na vesnici.
Venkově.
Zapadákově.
Ve křoví.
Udělej mi laskavost a řekni "Örebro".
Örebro?
Örebro.
Přestav si, že jsi na velký, a řekni to ještě jednou.
Řekni to znova.
Örebro.
To je ono!
Jaké to bylo, vyrůstat tam?
Asi stejné, jako vyrůstat na jakémkoli předměstí.
Jako je třeba Nacka.
Jo, ale Nacka je celkem…
- Nacka je Stockholm. - Ale nepatří k městu.
Zdá se, že jo.
Za pět let bude jezdit metro až do Nacky, takže bude patřit k městu.
Není tam, kdy bydlíš, pastvina pro krávy?
Převrátil jsi krávy?
- Ne, nepřevrátil. - Nebojíš se jich náhodou?
Zazpívej nám Tři staré dámy z Nory.
Fakt? Chcete to slyšet?
Že váháš.
Nevidíš, že mám práci?
Nechápu, jak můžeš žít v takovém bordelu.
Nech mě být, prosím.
Tak to udělej sám.
Já počkám.
Ukliď to teď hned.
Pokud se ti to nehodí, můžeš si sbalit a jít.
Slibuju, udělám to… Jen ne teď hned.
Ne, teď!
Ne později.
Kam jdeš? Haló?
Počkej na mě!
Jak…
Byl jsi na druhé straně těch hor?
Cože?
Vidíš to? Byl jsi tam?
Ne, nebyl.
Proč ne?
Proč by to tam mělo být lepší?
Nejsi zvědavý, co je za nimi?
Ne, nejsem.
No tak, dej tomu přece šanci.
Dobře, tak jo.
Můžu jít taky?
Ne, jasně, že ne, zrovna tu něco děláš.
Jo, nemohl bys prostě zmizet?
Jasně. Zmiz.
Jak už jsem zmínil o přestávce,
taky jsem pracoval v supermarketu, ty taky, že?
Jo, je to tak.
Teď mám brigádu na univerzitě,
plus tenhle podcast, abych si vystačil.
Ale někdy mi chybí jistota pravidelného příjmu na plný úvazek.
Chápeš to?
Popravdě o tom moc nepřemýšlím.
Ale musíš vydělávat, ne?
Jasně, samozřejmě.
V zábavním průmyslu moc peněz není.
Někteří vydělávají dost, ale to se týká jen pár lidí,
a pro zbytek z nás je to dost těžké.
Vidím to takhle: Pak teda musím být zatraceně chudý.
Jíš každej den těstoviny s kečupem?
Ne, jsem líný a nemůžu se donutit cvičit…
Nejím uhlohydráty a soustředím se na bílkoviny.
Dobře.
Co máš v lednici?
Nic, jím venku.
V těch luxusních restauracích?
Jo, každý den.
Pitomec.
Říkal jsem si, že bychom měli provést hodnocení.
Jsi tu už šest měsíců a blíží se konec tvojí zkušební doby.
Takže dostanu stálou pozici?
Ne, nic takového.
Myslíme si, že jsi v pohodě, ale moc se sem nehodíš.
Jak to myslíte?
Chceš víc. Ne každý se hodí na maloobchodní prodej.
Jsi skvělý chlap.
Tak proč mě vyhazujete?
Možná bys měl zkusit jiný obor.
Ale pracuji dobře?
Eriku, jsi pro nás přítež. Pracuješ pomalu.
Pomalu? Jak to víte? Vždyť ani nemáme stejné směny.
Vždyť ani nevidíte, jak pracuji!
Tak podívej, vidím, že jsi zavřel
deset minut po konci pracovní doby.
Všechno by mělo být hotové v 10:30 a tys byl v 10:40…
Nebyla to moje chyba, že jsme se trochu zpozdili, víte?
Nemůžu teď zacházet do detailů.
Detailů? Ale můžete mě jen tak vyhodit?
Jsou na tebe stížnosti, že jsi nepomohl zavřít salátový bar.
To bylo po skončení mé směny.
Je povinností pomoci zavřít salátový bar, pokud končíš v osm večer.
Jestli mám zavírat salátový bar,
musíte to zahrnout do plánu, nepracuji zadarmo.
To je přesně ono.
- Co? - Tvůj přístup.
Pošlu na vás odbory.
Zkus to a uvidíš.
Měl bys vědět, že tě tu všichni nesnáší.
Všechny tvoje směny nahradím brigádníkem, abys věděl.
Já nekončím.
Cože?
Odmítám.
To jsem já. Máme tu menší…
Odejdeš dobrovolně, nebo ne?
Měl bys přestat kouřit.
Najdeš si novou práci. Jsi mladý.
V oddělení zásobování hledají pracovníky.
Vždyť nemám žádné kvalifikace.
Jak to víš, vždyť jsi to ani nezkusil?
Je to jednoduché, nemám žádné vysokoškolské vzdělání.
To se nějak vyřeší.
Jen se nezapomeň zaregistrovat na úřadu práce.
Stejně není žádná práce, tak k čemu to je?
Ale můžeš jít a sociální dávky, jako Pia.
Nebo jít na stáž.
Ne, tyhle předstírané práce bez platu nejsou nic pro mě.
Snaž se být pozitivní.
Takže nemáte vysokoškolské vzdělání?
Ne, ale pracoval jsem v prodejně.
Obávám se, že tu nic takového nemáme.
Stejně potřebuji novou práci… Něco tu přece musí být, ne?
V čem jste dobrý?
Rád jsem na jevišti.
Divadlo?
Ne, spíš dělám tanec, takový… Interpretační výkon.
A proč to neděláte?
OTEVŘENÉ DIVADELNÍ UMĚNÍ
Není to něco, čím bych se uživil.
To asi ne. Byl byste ochoten přestěhovat se do Stockholmu?
Proč?
Máme tu práci asistenta sociální péče pro mladého muže vašeho věku…
Nevím, jestli bych se mohl přestěhovat. Máma by byla osamělá.
Myslím, že to nepůjde.
Koupil sis brýle?
Jo, chci dokumentovat.
Jak to myslíš?
V těch brýlích je kamera.
Přestaň blbnout.
Fakt je, vážně!
Směšné.
Jak si to vůbec můžeš dovolit? Jsi nezaměstnaný.
Je to na jeden projekt. Je to důležité, matko.
Nechoď za mnou, až přijde muž z repa.
Neboj se, matko. Věci se brzy změní.
Neděláš nic novýho.
Proč to říkáš?
Protože jsi ty?
Eriku, jsi ten nejhorší kámoš, jakýho jsem kdy měl.
Ale mohl bys zas přinést to indický jídlo, jak jsme měli minule…
- Eriku. - Přines i pár piv, bude to fajn…
Myslím to vážně. Jsi ten nejhorší kámoš.
Dobře, a co jako?
Víš, vlastně budu o víkendu se Sárou.
Už jsme se předběžně domluvili. Takže… uvidíme.
Víš, že má být s Elin.
A já vím, že to víš.
No jo vlastně. To je tenhle víkend.
Musel jsem si splést data.
- Dobře. - Nebo tak něco.
Řekl jsi jí, co cítíš?
- Sáře? - Jo.
Ne, neřekl. Nebyla na to vhodná chvíle.
Co na ní vidíš?
Jak to myslíš?
Tak hele, je pitomá, kurevsky hnusná, a navíc je v kultu.
Tak určitě není hnusná a taky není v žádným kultu.
Dobře, chápu to.
Nechápeš. Už se s tebou nechci kamarádit.
- Ne? - Ne, už mi nevolej.
Jasný?
Úřad práce, tady Eva.
Dobrý den, tady Erik, dnes jsem u vás byl.
Rozmyslel jsem si to, chci tu práci ve Stockholmu.
Domluvíme vám to.
Super. Díky.
Hej, mohl bys mi pomoct? Přišla ta knihovna a je moc těžká…
Odjíždím.
- Kam? - Do Stockholmu.
- Proč? Nemáš žádné peníze. - Mám práci.
- Jo. - Počkej chvíli!
Potřebuju si půjčit peníze.
Aha.
Určitě jsi to pořádně promyslel?
To se nějak vyřeší.
Počkej, Eriku!
Jsi si jistý, že je správný čas se stěhovat?
Zvládneš to? Všechno je tam tak drahé.
Všechno ti vrátím, až dostanu první výplatu.
Jo, jinak mě vystěhují.
Prosím, nechci poslouchat tvý sračky.
Mohl bys mi vrátit mojí dýmku?
Jednou jsem potkal starého muže, který mě chtěl učit,
o místě jménem… Jak se to sakra jmenovalo?
Seru na to, stejně to bylo hloupý.
Podívej se kolem sebe. Nejsi zvědavý?
Hej, už to nebudu opakovat.
- Dej mi tu dýmku. - Nebo?
Pracoval jsi už jako asistent sociální péče?
Ano… nebo ne.
Bývala to nemocnice, ale teď mají jiné pokoje, takže…
Henke!
- Zvykneš si na něj. - Ví, že sem jdu?
Jasně, řekl jsem mu o tom. Nevím, proč neotevírá.
- Henke! - Možná poslouchá hudbu?
Hey, Henriku, co je?
- Můžu dál? - Radši ne.
- Skvělé, jen si dojdu na záchod. - Kdo je to?
To je tvůj nový asistent.
Dobrá, pokračujeme.
Dostáváme se k opakující se soutěžní části našeho podcastu.
Vytáhneš si z misky lístek.
Na něm bude slovo.
Pak máš deset vteřin no to, abys řekl vtip, ve kterém je to slovo.
Můžeš říct vtipy, které znáš, ale máš na to jen deset vteřin.
Podle zvyklostí host začíná jako první, takže…
Začni.
Dobře, tak…
Dobře.
Jakýkoliv lístek, jo?
- Mám to přečíst nahlas? - Jo, jasně.
- Snad to nebude těžký. - Bude to v pohodě.
"Homosexuál."
Deset… devět…
osm…
sedm…
Mám to!
Jak přesvědčíte teplouše, aby se vyspal s holkou?
Nevím.
Nacpete jí vagínu hovnama.
Dobře.
Jdeme dál, Robine, vytáhni si lístek.
"Pedofilie."
Deset…
Devět…
Osm…
Co mají společného box a šukání dítěte?
- Nevím. - Já taky ne.
I když o tom oba vědí, někdo skončí zraněný.
Dobrá!
To bylo v pohodě.
Kariéru z toho neuděláš, ale dobře…
- Promiň, nemáš zapalovač? - Co?
Nemáš zapalovač?
Jsi místní?
- Jo, bydlím támhle. - Aha.
Proč se ptáš?
Jen jsem zvědavý.
Bacha!
Promiňte?
Řekl jsem, "bacha".
Pardon.
Neslyším tě.
Řekl jsem, že se omlouvám, tak mě pusť.
- Malá miléniová bábovka, co? - Prosím, nechte mě být.
- Seš měkkota? Seš bábovka? - Jo. Tak mě pusťte.
- Bez respektu. - Řekl jsem, pusťte mě!
Nechte ho být, děsíte ho.
Jak to, že ty máš holku a já ne?
Prosím, nechte mě být.
Neupozorňuj na sebe a zůstaň stranou.
Ano, samozřejmě.
- Je tu moje rodina. - Chápu to.
Radši zůstaň venku.
Bylo by dobré, abych aspoň pozdravil, aby věděli, kdo jsem.
Mohlo by to být hezké gesto.
- Nevím, jak moc je to důležité. - Pořád jsem nový, takže…
Je to rodinná večeře. Nechtějí tě tam.
Jsi jim úplně u prdele.
Mohl by to být dobrý nápad.
Otevři dveře.
- Čau! - Ahoj.
Aha.
Všechno v pohodě?
Jo, válím.
Dobrý den, já jsem Henrikův nový asistent, Erik.
Hm. Nevím, jak je to u vás doma,
ale u nás se boty uvnitř nenosí.
Pardon! Nevěděl jsem…
- Ahoj, já jsem Andrea, tohle je Stig. - Ahoj.
- Vítej, Eriku. - Pardon. Díky.
Je tak neschopný, jako ten minulý?
Jo, je to idiot.
- Jak je na tom jídlo? - Hotové. Máš hlad, Henriku?
Jo, strašnej.
- Skvělé. - Eriku!
Můžeš se k nám přidat.
Nejdeš někam náhodou?
Jo, jasně. Mám schůzku…
Schůzku?
Myslela jsem, že jsi ještě pár hodin s Henrikem?
Jo, možná…
Ale já mám…
Pojď sem. Támhle si pověs bundu.
Jasně. Dobře.
Můžeš přinést podtácek?
Nechápu, jak někdo jako ty může pracovat jako asistent sociální péče.
Proč ne?
Bylo to v tý posraný díře, ze který jsi, tak hrozný, že jsi musel utéct?
Mýlíš se. Prostě jsem chtěl zkusit něco nového.
Nevím, koho se snažíš oklamat.
Dobrá, tak jo.
- Ne, nechci! - Co?
Je to Stig, zas mě s něčím otravuje.
Jak jste vůbec příbuzný?
Je to můj strejda.
Aha.
- Mám žízeň. - Mám ti přinést vodu?
Ne, přines to krabicový víno ze skříně.
A dvě skleničky.
Chceš slyšet písničku, na který pracuju?
Co? Ne, radši ne.
Proč ne?
- Umíš vůbec hrát? - No jasně.
To je celý. Co říkáš?
Bylo to oukej.
Nemáš ani páru.
- Ahoj Eriku. - Ahoj mami, to jsem já.
Jsem na dně, nemůžu si dovolit zůstat v hostelu.
Takže se vracíš domů, nebo…
Co? Ne, myslel jsem, že bych si mohl půjčit
ještě něco, abych se vzpamatoval.
Ne, to nejde. Jsi dospělý, tak to naprav.
Hm.
Jsem tak trochu na mizině, Henriku.
No a co?
Potřebuju někde spát.
Co se stalo s hostelem?
Nemůžu si ho dovolit, takže potřebuju někde přespat.
Jen na jednu noc, nebo tak něco.
Než najdu něco stálejšího.
Na mě se nedívej.
- Proč ne? - Tady není místo.
Dobře, tak já teda půjdu.
Eriku, počkej!
Ve sklepě je gauč.
Můžeš tam spát. Tady jsou klíče.
Díky.
- Hej, Eriku! - Ahoj!
- Jsi tu kvůli té výstavě? - Jo, ty taky?
Jak to jde s Henrikem?
Nezdá se, že je se moc spokojený.
- Jakto? - Pořád si na mě stěžuje.
Vážně? Vždycky je ze začátku negativní.
Postupně se to zlepší.
- Je tu spousta pěkných věcí. - Definitivně.
Chtěla jsem ti něco ukázat.
- Tady. - Promiň! Pěkný.
Co je to?
To je můj nejnovější výtvor.
Aha.
Je to abstraktní socha.
Aha?
Pracuju tak nějak upřeně, bezmyšlenkovitě.
Ve čtvrtek půjdu na soukromou výstavu.
Chceš…? Chceš jít se mnou?
Víš, co… Měli bychom spolupracovat.
Možná by se ti hodila pomoc, když děláš ty sochy.
Mohla bys mi pomoct to natočit.
Já nevím, Eriku. Přemýšlím, jak…
Jak bys mi pomohl?
Já bych ti mohla pomoct to natočit…
Dobrá, Eriku. Nemůžu toho říct moc k performančnímu umění.
Je to takový nejasný koncept.
- Až nesrozumitelný. - Možná vyumělkovaný.
Díky za úvod. Je to dobrá propagace pro Mladou kulturu
a scénu performančního umění ve Stockholmu, díky.
Myslím, že to bylo dobré představení, ale stejně…
Jak se to jmenuje…
Jak se jmenuje to místo v Paříži s tou skleněnou pyramidou?
- Louvre? - Jo.
Jo, když se dívám na obrazy, tak…
- Je to děsně nudný. - Nesnáším to.
Vidíš čáry, tečky a tak, ale nedá se k tomu nic říct.
Musí za tím být nějaký skrytý význam,
a musíš tam stát, bolí tě záda…
- Představ si závod kickboardu v Louvru. - S barem, kde jsou drinky zadarmo.
Závod, drinky zdarma a…
Nějaký kvíz, jako třeba Uhodni malbu, nebo něco…
Nebo prostě klasický šipky.
- Ježiši, snad ne na ty malby? - Jo, bylo by to jako…
- Bylo by to jako biathlon. - Jo, akorát by to byla sranda.
Něco se tu rýsuje.
- Ahoj, Eriku. - Ahoj, mami.
Jak se máš?
Teď nemůžu mluvit, můžu ti zavolat zpátky?
Kdy? Co je to za zvuk?
Jsem na výstavě Carla Larssona. Je to zvuková výstava.
Přišla faktura za tvou půjčku. 2000 korun je hodně peněz.
Proč potřebuješ mít kameru v brýlích?
Jak za ně zaplatíš?
Já to platit nebudu.
Můžu si víc užívat, když nebudu platit tvoje dluhy.
Promiň, neslyším tě.
Jedu s Betty na výlet na Majorku.
Haló? Neslyším tě.
Kdo to byl?
Telemarketér.
Vždycky s nima mluvíš tak dlouho?
Půjdem na nákup?
Tady.
Eriku, Andrea mi říkala, že se také zajímáš o umění.
Prosím, žádný výslech.
Jen jsem zvědavý.
Pojď se mnou, něco ti chci ukázat.
Tohle je umění.
Kylberg není zrovna mým oblíbencem.
Ne, ale je to sakra investice.
Teď vážně, jako někdo, kdo se zajímá o umění…
Co si myslíš o Andree?
Je talentovaná?
Myslím, že je velmi ambiciózní.
Dokonce jsme mluvili o možné spolupráci…
Zkrátka… To sochařství…
Je to jen další způsob, jak utéct. Z reality.
Jak se tím může uživit?
Měla by získat pořádné vzdělání.
Jen si tak poletuje se všemi těmi skvělými nápady.
Je to snílek, jako její matka.
Andrea říkala, že bydlíš v hostelu?
Jo, ale není to nic trvalého. Je to pouze dočasné.
Jasně. Myslím, že bys mi mohl pomoct.
Kdybys… Andrea tě respektuje, víš?
Kdybys s ní mohl promluvit, změnit její názor…
Kdybys ji mohl přimět, aby se přihlásila na práva…
Napiš, co potřebuješ.
Pošli mi to e-mailem.
Když mi pomůžeš,
taky ti pomůžu.
Tak.
Na zdraví!
Na zdraví.
Co děláš v pondělí?
Asi pracuju.
Potřebovala bych pomoct s jednou sochou.
- Jo… - Pomůžu ti natáčet.
Nevím, jestli je to dobrý nápad.
Vždyť jsi to sám navrhl.
Ano, ale…
Jo, dobře, možná. Já nevím.
Došla voda.
Můžeš pro ni dojít?
Ne.
Jak to myslíš, že ne?
Dojdi si pro ni sama.
Už je pozdě, tak dělej, vstávej.
Ještě ne. Vrať se do postele.
Mám hroznej hlad.
Pojď.
- Neopovažuj se. - Co?
- Neopovažuj se. - Co říkáš?
Prosím, mohla bys…
Uga čaga, uga čaga…
- Přestaň! - Nelíbí se ti to?
Bylo to fakt pěkný. Vrátíš se do postele?
Přestaň, vypni to!
Vypni tu hudbu!
Co to sakra děláš?
FINANČNÍ PODPORA
AHOJ ERIKU! DÍKY ZA RYCHLOU ODPOVĚĎ.
RÁD TI POMŮŽU S PODNIKÁNÍM A S NÁJMEM.
ZA PODMÍNKY, ŽE PŘEMLUVÍŠ ANDREU, ABY ŠLA NA PRÁVA.
POŠLU TI PENÍZE PŘEDEM. S POZDRAVEM, STIG
Tady.
Ano.
Nemusíš se zouvat. Stejně uklízím.
Tady je koupelna. Dávej pozor, rychle přetéká.
Jedna z věcí, na které si musíš dávat pozor.
Jsi ve městě nový?
Dalo by se to tak říct.
- Když budeš mít nějaké otázky, ptej se. - Jo.
Všechno funguje? Žádné další problémy?
- Zasraná děvka. - Co?
Nic, jen moje holka.
Ale jo, je to…
Je to 4000 korun za měsíc?
- No, tak to je… - Jo, přesně tak…
Bude to zařízený, nebo si bereš nějaký věci?
Jo, no…
Můžeš mít ten gauč. Já budu spát v posteli.
Někdy tu je i moje holka, ale obvykle…
- Aha, jo. - Není to tu tak divoký.
Dobře.
Není to, co jsem si představoval.
4000 korun je trochu nad můj rozpočet.
Ale je to jen pět minut z centra…
No, je to lepší, ale nevím…
Je to skvělé, fantastické. Nemůžeš to odmítnout.
Co říkáš na 3200 korun?
Můžu jít na 3400 korun.
- Pak se sem můžeš nastěhovat. - Dobrá, tak jo.
- Vítej. - Díky.
Víš, co je to za sochu?
Jmenuje se Jeanette. Můžeme se zastavit?
Jasně.
Co si myslíš o Stigovi?
Je v pohodě.
- Vážně? - Jo.
Nelíbí se mi, že ses vetřel do mojí rodiny.
Nevím, o čem to mluvíš.
Nechal jsi zapnutý počítač.
Haló?
A co Andrea? Hm?
Kdyby ses postavil trochu doprava…
- Co? - Doprava z mého pohledu. Jen kousek.
Ale proč?
Myslím, že to bude lepší záběr.
- Tak co, je to lepší? - Jo.
Perfektní. Teď si, prosím, sedni.
Proč? Je to tu špinavý, nechci si sedat.
Prosím, dělej, jak říkám.
Nerozumím, proč.
Bude to pěkná fotka.
Chci zkusit více možností, abychom si mohli vybrat.
Ale to nejsem já, chápeš?
Jak to myslíš?
Je to prostě… takový bohémský. Já nevím, prostě to není…
Prosím, prostě si sedni, ať to máme za sebou.
Jsem spíš typ na portréty, mám dobré držení těla…
Nejsem na srandičky.
Sedni si.
Ježiši, uklidni se.
Jak mám sedět? Takhle?
Jako Budha. Sedni si na zadek.
Tahle tvář je… Je trochu lepší, kdybys mohl…
Nasrat.
Díky! Já jsem spokojený.
- Můžeme? - Jo.
Jakto, že jste se mnou chtěli udělat tenhle článek?
Nechtěli. Je to jen alternativa.
Aha? Kdo byl vaší první volbou?
Adam Pålsson, ten herec Ale měl jiné povinnosti.
Takže jsem plán B?
To jsem neřekl. Ty jsi alternativa.
Jak to myslíš?
Můj redaktor chce napsat článek o Börje Ahlstedtovi,
poté, co ho vyhodili z Národního divadla.
Celý příběh.
Aha, a co se stalo?
Nepřišel.
Takže jsem to dostal já.
Jo. Nečekej od toho nic velkýho.
Je to spolupráce s Mladou kulturou ve Stockholmu.
Bude to sloupek a malá fotka někde za osobní rubrikou.
Stejně, koho vůbec zajímá performanční umění?
Dobrá, můžeš nám říct, jak jsi přišel s tím nápadem?
Přemýšlel jsem o těle jako o prostředku vyjádření…
Počkej.
Podívejme se na to…
Jak to jde?
Spravím to. Je to součást mojí práce.
No tak. Tady.
Tak, řekni nám, jak jsi přišel s nápadem svojí práce?
Přemýšlel jsem, jak se dají přeložit
pohyby do barev a vzorů.
Například, když uděláme tohle.
Třeba takhle.
- Jo, takže… - Co to je?
Co?
Zatraceně!
Předtím to fungovalo.
- Ukaž mi to, spravím to. - Ne, nefunguje to.
Nikdy to nefunguje. Nic nenaděláš.
Vezmi si můj iPhone.
Budu si dělat poznámky v duchu, to nějak půjde.
- Něco si vymyslím. - Dobrá.
- Říkal jsi něco o přeložení… - Přesně, co je tohle za barvu?
Nechápu to.
Vím, že to zní trochu pitomě,
ale já v tom vidím typický zelenohnědý pohyb.
To je víc přímočaré. Takhle.
Co je to za barvu?
- Červená? - Přesně!
Mohl bys nám říct, jak to vypadá na pódiu…
Je to hybridní výstava, že?
Budu promítat obraz na zeď,
pak budu mít počítač, kde budu hrát
ve smyčce ambientní zvukovou zeď.
A budu hrát něco živě a u toho se vyjadřovat tělem.
- Je to jako předpřipravená živá show. - Počkej chvíli.
Ahoj! Říkal jsem, že mám reportáž…
Nemůže to počkat?
Jo.
Jo, přesně.
To zní dobře. Tak…
Uvidíme se v 5:30? Tohle by mělo být hotové za čtvrt hodiny.
Ano.
Skvělé. Ahoj!
Čtu si stránku na Wikipedii o performančním umění.
Je trochu nejasné, co…
Můžeš popsat performační umění v jedné větě?
- To nejde. - Proč ne? Nevíš, o čem to je?
Ne, jasně, ale zabere to víc, než jednu větu.
No tak, jsi natvrdlý, nebo co?
Tvých 15 vteřin je skoro u konce.
Tik… ťak…
Je to hybridní show, kde se fyzicky vyjadřuju…
a promítám na zeď obraz a u toho hraju hudbu.
V průběhu se to mění.
Stejně jako život.
Chcete to vidět?
Ani ne, díky.
Je to nutné?
Myslím, že je to zábavné, ale samozřejmě…
Není to pro každého.
Bylo v novinách málo zpráv, když ten článek otiskli, nebo co?
Ne, skutečně se o to zajímali.
O čem vůbec byl ten příběh? Nepamatuju si to.
- Co? - Moc tam toho napsanýho nebylo.
Pamatuju si jenom fotku, kde sedíš jako budha.
Je to něco, s čím by se chtěl ztotožňovat?
- Ne, to byl nápad fotografa. - Jo, jasně.
Pořád nechápu, co je to performanční umění.
Ne.
Pojď.
Pojď se podívat.
- Je to dobrý, viď? - Jo, jasně.
Co se děje?
- Ahoj, tady Stig. - Ahoj.
- Přišly ti ty peníze? - Jo, přišly.
Jak to jde s… no, však víš, čím?
Víš, něco teď mám.
- Můžu ti zavolat později? - Jasně, zavolej.
Jasný. Ahoj.
Kdo to byl?
Máma.
Je v pořádku?
Poslyš, Andreo.
Nikdy jsi nepřemýšlela o ochranné síti?
Jak to myslíš?
Přihlásil jsem se na seminář z ekonomie.
A vzali mě.
A co Vysoká škola umění?
No, mám ekonomii jako záložní plán, takže…
Myslíš to vážně?
Ne, Eriku, nepřemýšlela jsem o ochranné síti.
- Ani o záložním plánu? - Ty to fakt myslíš vážně.
Jak se ti líbil můj poslední kousek?
Nikdy jsi neodpověděl.
Já vím, bylo to… něco. Uvidíme, jestli je doma.
- Jsi doma? - Nevolal jsi jí?
Jo, ale možná je na nákupu. Řekl jsem jí, že přijedeš.
Ahoj.
Ahoj, mami, tohle je Andrea.
- Ahoj! - Ahoj, já jsem Andrea.
- Co to máš na sobě? - No, kalhoty a…
Vypadáš divně. Připomíná mi to moje záclony.
Je to teď v módě?
Pozveš nás dovnitř?
Pojďte. Vítejte.
Všechno vypadá stejně.
Kde je tu koupelna?
Tady, pojď za mnou. Doprava.
- Přišly ti ty peníze? - Jo.
To je dobře.
Nikdy nenosíš sako.
Co je na tom špatnýho?
- Vypadáš tak… ješitně. - To sako se mi líbí, nic s ním není.
Víš, moje show se teď rozjíždí.
- Jaká show? - Moje show performančního umění!
- Nečetla jsi o ní? - Ne, nic takového jsem nečetla.
V kulturní části, Mladá kultura ve Stockholmu,
bylo to nedávno v novinách.
Nečtu noviny ze Stockholmu, to přece víš.
Samé reklamy. Stockholm a reklamy.
To je jedno, už se nemusíš bát, všechno se daří.
Říkala, že byla…
- Dáš si sušenku? - Jo, děkuju.
Co vlastně děláš?
- Jsem sochařka. - Aha. Ale čím…
Čím se živíš?
Ještě žiju se svou rodinou.
Takže jsi nezaměstnaná.
Ne, studuju.
Říkal jsem ti to.
Vážně?
- Umění. - Aha. Na vysoké?
Ne, na Gersleborgu.
Je to přípravná škola.
Ale kdo tě živí?
Matko.
Jen jsem zvědavá.
Kdo ti vůbec zaplatil tu show?
Říkal jsem konkrétně, že se o tom dnes nebudeme bavit.
Řekl jsem to dost jasně.
O čem to mluví?
- No… - Nech to být.
Jen mě zajímá ten laskavý starý muž, který tě financuje.
Nejsi ráda, že tu jsme?
Proč to teď musíš vytahovat.
Řekl jsem jasně, že o tom nechci mluvit.
Můžeš to aspoň říct mně.
Andreo, počkej.
Andreo?
Neměl bys takhle mluvit, je to tvoje máma.
Ničemu nerozumí. Nedokážu s ní jednat.
Obchoduješ s mým tátou?
Ne, neobchoduju.
Lžeš.
Nelžu.
Kde jsi vzal peníze na nájem a na pronájem divadla?
Pracuju.
Jako Henrikův asistent si moc nevyděláš.
Andreo, nelhal bych ti.
Já fakt nevím. Nelhal?
Kdo je tedy ten laskavý starý pán? Řekni.
- Je to prostě hodný starý pán. - Nech mě!
Zastav, Andreo! Počkej!
Stalo se něco?
Obchoduješ s Erikem?
Je to tak?
Říkal ti to?
- Opustíš ho? - Já nevím.
- Je tady. - Musíš si stát za svým.
- Nebo? - Já nevím. je mi to jedno.
Chápu.
Ne…
- Ještě ti zavolám. - Jasně. Ahoj.
Měj se.
Udělej něco se svým životem!
Určitě toho máš na talíři hodně, s tvými online kurzy a tak.
Ty toho máš taky hodně na práci. Co vlastně dělají tvoji rodiče?
Moje matka píše kulturní sloupky pro místní noviny.
Andrea říkala, že už je v důchodu?
Alespoň to říkala.
Je to tak?
Snižovali stavy zaměstnanců, takže jí museli propustit.
- To ti nějak vypadlo z paměti? - Ne, nevypadlo.
Bylo pro tebe těžké nám to říct?
Ano, bylo.
Proč je tak těžké dostat pořádnou odpověď?
Když se někdo zeptá mě, co dělám, řeknu, že jsem právník.
Neříkám, že tak trochu dělám to a to a nebráním různé lidi.
Abych byl upřímný, už mám dost tvejch sraček.
Jsi zatracený tyran. Jsi fašista.
Pokud ti vadím, měl bys jít.
Počkej, Stigu, on to tak nemyslel.
- Hned teď! - Nemyslel to tak.
Myslel, každé slovo, vím to.
- Tak vypadni! - Dobrá! Padám.
- Prostě táhni. - Jo. Super.
Pamatuju si, jak jsem jednou kámošovi vyprávěl scénu z filmu.
Popsal jsem to přesně tak, jak jsem si pamatoval,
a můj kámoš, který ten film taky viděl, řekl, že to tam nebylo.
Bylo mi to divné, jelikož jsem ten film viděl dvakrát.
Tak jsem se podíval znovu a ukázalo se, že měl pravdu.
Ta scéna v tom filmu nebyla.
Takže prostě, já nevím…
Mám teď něco říct, nebo…
No, "máš nebo nemáš", jestli chceš.
Přestal jsem dávat pozor, když jsi řekl "pamatuju si, jak jsem jednou".
Aha, takže…
Chtěl jsem jen mluvit o paměti, je spolehlivá, nebo ne?
No, myslím, že paměť je svým způsobem selektivní.
Někdy si pamatuju věci, které se ve skutečnosti vůbec nestaly.
- Je to… - Jo, můžu vytěsnit věci,
které si nechci pamatovat.
Třeba, abych se zbavil úzkosti.
Co si o tom myslíš?
- Co? - Dáváš vůbec pozor?
Ne, sorry, zase jsi mě ztratil.
O… vzpomínkách? Moc o nich nepřemýšlím.
Rád poslouchám zvuk vlastního hlasu.
Dobrá.
Ve skutečnosti pouhému snění věnuju několik hodin denně.
Soustředím se a představím si něco a řeknu si, "tohle se stalo"…
Je to, jako by se to stalo.
Vím, že to zní fakt šíleně,
ale pro mě se to nějak stane realitou.
I když je to trochu nejasné…
Například si pomyslím:
"Takhle měl vypadat můj život."
Cože?
Představím si, že silou mysli můžu změnit prostor a čas.
Jako že můžeš změnit realitu silou své mysli?
Mám takovou představu, že když se pořádně soustředím…
Dobře…
Tak se to prostě stane.
Dokonce mám kouzelnou lampu. Dělám si srandu, ale pro mě je kouzelná.
- A když jí třu… - O svůj rozkrok?
Ne, to ne, myslím spíš takový ten
efekt Srdcové sedmy, ten koncept…
Zní to, jako by ses inspiroval Aladinem. Máš taky létající koberec?
Stejně to uděláš.
Varuju tě, rupnou mi nervy.
"Varuju tě, rupnou mi nervy."
Pane Bože.
Vyndej jí!
"Pane Bože! Vyndej jí!"
Tohle je poslední varování.
- Co to děláš? - "Co to děláš?"
- Přestaň. - "Přestaň."
Jsi zbytečný, jen si tak chodíš a říkáš si,
"Koukejte na mě, jsem tak děsně cool."
Řeknu ti, měl bys vzít tu čepici
a strčit si jí do prdele, ty zasranej slabochu.
Nech mě být! Umírám!
Dusím se! Nech mě být!
Nemůžu dýchat!
V živočišné říši je znásilnění součástí rozmnožování.
Nemůžeš srovnávat zvířata s takovýma lidma.
Proč ne?
- Nevím. - My jsme zvířata, ne?
Jo, jasně. Eriku, zpátky k tobě.
Pořád ještě pracuješ jako asistent?
Ne, skončil jsem, teď studuju a žiju ze studentských půjček.
- Zničující dluh až do konce, co? - Jo.
Koukám, že už jsme skoro u konce,
takže ti přeju hodně štěstí se studiem.
A taky s tou Mladou kulturou.
- Díky, že sis s námi popovídal. - Díky za pozvání.
- Jako obvykle, taky tobě díky, Robine. - Díky.
Děkujeme našim posluchačům, že jste si nás dnes poslechli.
Budeme se těšit příští týden u dalšího dílu Danneho místa,
s novým zajímavým hostem, díky.
- Počkejte. Tak. - Jo.
- Dobrá! - Musím na záchod.
Kdy to budete vysílat?
Jasně, no, víš, někdy máme různý věci v záloze…
Věci, který se nemusí nutně objevit na stránkách.
Takže ještě nevíme, jestli tenhle díl bude.
Ve čtvrtek možná dostaneme Henrika Dorsina, takže…
No, chápeš, ne.
Hej, promiň!
Nemáš zapalovač?
Počkej, jsi odsud?
- Jsi odsud? - Proč?
Jen jsem zvědavý.
Ne, jsem tu kvůli výstavě v galerii Liljevalchs.
- Aha, pěkný! Zajímá tě umění? - Jsem na umělecké škole.
- Který ročník? - Druhák.
To je cool.
- Co děláš ty? - Já nevím.
Nějaký druh představení.
Co máš ráda?