Detta har hänt...
SAKNAD: NORA KELLERGAN SENAST SEDD 30 AUGUST 1975
I USA är vi besatta av sex och moralitet.
Varför är avsugningar nåt dåligt?
Personligen gillar jag dem.
Jag är här på grund av er. Jag vill bli som er.
Jag tvivlar inte på att ni kommer att bli enormt framgångsrik.
Jag är blockerad. Det har gått över ett år och jag har inte skrivit nåt.
Du kom! Det är så kul att se dig.
FEMTONÅRIG FLICKA FÖRSVUNNEN
Spionerar du på mig, Marcus? Det här stannar mellan oss.
Författaren Harry Quebert greps i dag–
–efter att man har hittat 15–åriga Nola Kellergan–
–som försvann från sitt hem i augusti 1975.
–Hur ser det ut? –Dåligt.
Manuset till "Roten till det onda" var begravt med flickan.
Prata med stadsborna. Bondlurkarna kan vara vittnen.
Vi ska få ut dig, Harry.
–Är det nåt du inte har berättat? –Jag skulle träffa Nola.
Samma kväll som hon försvann.
Det är en katastrof. Om åklagaren får höra det här är det kört.
I krukan på mitt skrivbord ligger nyckeln till mitt skåp på gymmet.
Allt ligger i det skåpet.
Det är "Roten till det onda". Det är Harrys originalmanus.
Bränn allt, jag är i fara.
2008 MONTBURRY, MAINE
Tack.
Brände du allt? Och manuset?
Jag gjorde precis som du sa.
Varför låg lådan i ditt skåp?
Jag var rädd att nån mer skulle hitta den.
Jag trodde att den skulle vara säker nån annanstans.
Det gör att du framstår som skyldig.
–Tror du att jag är skyldig, Marcus? –Nej, Harry.
Jag älskade henne, men gick aldrig över den gränsen.
Och jag dödade henne inte.
Det var manuset till "Roten till det onda".
–Första versionen. –Varför stod inte titeln på det?
–Titeln kom senare. –Efter Nolas försvinnande?
Ja. Men jag vill inte prata om manuset. Det har bara orsakat smärta.
–Har du kvar den där? –Ja. Den är min maskot.
Det är en gåva från den store Harry Quebert.
Stoppa undan den, Marcus.
Berätta om Nola. Vem hon var.
Jag måste få veta allt som vi ska få ut dig.
–Jag vill inte tänka på det. –Jag vet, men du måste.
–Var ska jag börja? –Från början.
Det var en eftermiddag i juni 1975.
Jag hade svårt att börja skriva boken.
Och så tittade jag upp, precis när det började regna.
Där var hon. Hon dansade och njöt av regnet.
Jag bara iakttog henne.
Det var första gången jag träffade henne.
Hon hade nåt magiskt, nåt jag aldrig hade sett förut.
Jag frågade vad hon hette.
Men det dröjde kanske...en vecka–
–innan jag stötte på henne i stan.
Jag var ute på min joggingtur när hon dök upp igen.
–Harry! –Hejsan!
–Vet du vad? –Hej, Nola! Hej!
Vet du vad? Jag hittade din bok på biblioteket i går.
Du är enda Q:et på Skönlitteratur. Mellan Pasternak och Rand.
Ingen Pope, Poe eller Proust?
Sommerdales bibliotek har inget stort urval.
–Visst är det spännande? –Ja, väldigt spännande.
Det måste vara underbart att bli tagen på allvar.
Att dina ord är värda att publicera. Att du inte är galen som drömmer.
Framgång och berömmelse kan vara tillfredställande.
Det måste jag erkänna.
Men allt det andra, festerna och sånt, är överreklamerat.
–Jag tror dig inte. –Jag kom hit för att slippa det.
Hit ska jag. Jag jobbar här på lördagar.
Kom förbi nån gång. Det kanske kan inspirera dig.
Och jag ger dig gratis pommes frites. Eventuellt.
Vi ses, Nola.
Sen började jag tänka på henne mer och mer.
Hon uppfyllde mina tankar helt.
21 JUNI 1975
Nola?
–Gick det bra? Vad hände? –Ja, jag mår fint!
–Kan du hjälpa mig? –Ja, då.
–Jag hämtar sopborsten. –Herregud.
–Vi borde inte skratta! –Det är ingen fara.
–Hon avskedar mig om hon får veta. –Nej.
Du är hennes bästa servitris. Kära nån, vilken röra.
Tur att folk kommer för hamburgarna, inte servicen.
Men varje gång jag beställer en enkel kopp kaffe–
–får jag även alla tillbehör mänskligheten känner till.
Det är enligt vår härskarinnas påbud.
–Vem? –Mrs Quinn.
Som ni säkert har märkt–
–har den kända författare, mr Harry Quebert, kommit hit varje dag.
Det betyder att han i vår restaurang ser den kvalitet och utsökthet–
–som finns på östkustens bästa etablissemang.
Jag har skrivit ett pm som påminner om hur mr Quebert ska behandlas.
Läs det, läs det ingen och lär er det utantill.
"Stör inte mr Quebert"–
–"för han behöver lugn och koncentration."
"Hans tidigare besök tyder på att han alltid beställer svart kaffe."
"Servera honom kaffe och inget annat när han kommer."
Stör inte genom att föreslå att han ska beställa mat.
Men servera alla tillbehör vi har–
–så att han slipper be om dem om han beställer mat.
Kända författare ska inte behöva be om det de vill ha.
Deras hjärnor ska vara fria att skapa.
"Det är möjligt att det han skriver blir ett mästerverk"–
–"och att Clark's blir känt i hela landet!"
Är det här en av de bästa restaurangerna?
Kalla mig inte "mom", det här är inget pensionat.
Jag vill att ni är inställsamma. Och ler. Underbart.
Nu gör vi en testomgång. Jag spelar den berömda mr Quebert.
Kom!
I Sommerdale är jag nån slags kändis.
I New York var jag bara en lärare som skrev en bra första roman.
Folk antog att jag var framgångsrik på grund av mitt sätt och mitt hus.
–Harry! –Men alla lät sig inte luras.
Hej, Ernie!
–Vad gör du i New York? Jobb? –Jag är författare.
Ta inte det här på fel sätt, men jag kontaktade förläggaren–
–som gav ut din bok. Den där boken du gav mig.
Jag ville beställa fler. Jag hade inte hört talas om förläggaren.
Men så upptäckte jag att det var ett tryckeri.
Du betalade ett tryckeri för att ge ut din bok.
Nu känner du till sanningen.
Jag är bara en bedragare.
Nej, inte bara. Jag tyckte mycket om boken.
Det var därför jag ville beställa fler.
Och vem vet? Boken du skriver nu kanske blir ett mästerverk.
–Och om jag inte skriver den? –Det gör du.
Och oroa dig inte, jag berättar inget för nån.
På ett villkor.
Jag vill att du tar med mitt namn på bokens sista sida.
Som tack, så där som författare gör.
Och jag vill stå först, i stora bokstäver.
Min fru skulle bli stolt över–
–att jag har bidragit till ett litterärt mästerverks framgångar.
Så får det bli.
Jag ville berätta för Nola, men var för fåfäng.
Och när "Roten till det onda" kom ut reste jag runt i hela världen.
Jag letade alltid efter henne. Hoppades att hon skulle dyka upp.
Jag hoppades ända tills den där dagen då de...
...hittade hennes kropp i trädgården. I trädgården.
Känner du till nån som hade anledning att skada henne?
Upp med händerna.
Bra.
Grabben! Din position börjar bli bättre.
Nu måste du jobba på försvaret.
Upp med labbarna. Oj, du blöder. Luta huvudet bakåt.
Nyp bara om näsan. Det är ingen fara. Snyggt, grabben.
Du måste nypa om den. Akta dörren. Ingen fara, han lär sig.
–Får jag köra lite? –Varsågod.
–Är du boxningstränare, Goldman? –Professor Quebert!
–Jag visste inte att ni boxades. –Lite.
–Hemingway boxades. –Ska vi gå några ronder?
–Bara för träningens skull. –Visst.
–Du först. –Tack.
Några ronder. Kanske tre?
–Jag har aldrig slagit en lärare. –Nu har du chansen.
–Jag har velat det, men... –Kom igen.
Det här är kul. Jag hade glömt hur kul det är.
–Det där var bra. Gick det bra? –Ja, vänta lite bara.
–Gick det bra? –Ja.
Snyggt, Harry.
Vill du äta middag? Vi går och äter nåt.
Min vän vill ha två biffar.
En genomstekt och en rå. Och den ska vi ta med.
Kan du fixa en ny när du hinner, Reinhartz?
Dominic Reinhartz? Jag minns din novell. Jag blev imponerad.
Du har en originell röst.
Kom till mitt kontor klockan fyra i morgon.
–Ja, naturligtvis. Tack. –Varsågod.
–Bourbon och soda, Goldman? –Ja.
Jag trodde att vi skulle prata om min novell.
Du har talang, Goldman. Du har helt klart en gåva.
–Det var skönt att höra. –Men din novell är bara skit.
Hafsig, ytlig... Skriven av en pretentiös skrytmåns–
–som älskar ljudet av sin egen omogna röst. Skål.
Vet du varför tidskriften la dina noveller längst bak?
Inte? För att de hör hemma där.
Reinhartz noveller låg långt fram för att de förtjänade det.
Du borde jobba hårdare–
–men det var lättare att köra ditt lilla avsugningstrick.
Det hade mer med marknadsföring än skrivande att göra.
–Men det är väl så du jobbar. –Ni känner inte mig.
Inte? Magnifika Marcus.
–Pojken, geniet, legenden. –Det är deras namn.
Du valde Burrows istället för en av de bästa skolorna–
–för att du inte vågade jämföra dig med riktig konkurrens.
Du är en bluff, en bedragare.
Tack för er tid och er konstruktiva kritik.
Varsågod.
Vad är det här? Gold Boxing Gym?
Riktiga matcher varje torsdag. Det är öppet för alla.
Om du vill bli författare måste du åka på stryk–
–och våga ställa dig upp igen. Tack för ölen.
Sätt igång! Kom igen!
Upp med dig! Kom igen!
Det första en författare måste lära sig är att falla.
Det andra är att resa sig upp igen.
Grattis, du klarade testet.
Om jag ska hjälpa dig måste du lita på mig, Harry.
Ditt förhållande med Nola...
Jag har ju sagt att det inte är som du tror.
Inget hände. Jag älskade henne, men skulle aldrig skada henne.
Ingen tror på mig, men det är sant.
Vem litar du på som kan hjälpa oss?
Börja med bibliotekarien, Ernie Pinkas. Men var försiktig.
Det är en liten stad. Alla får veta att du gräver.
BEVIS TYDER PÅ KAMP
Jag måste stänga. Jag har hittat mer som du bör kolla.
Tack.
Enligt rapporten hördes skrik från familjen Kellergans hus samma dag.
Men enligt grannarnas vittnesmål var det musik–
–som spelades på hög volym av hennes far. Det var vanligt.
Han gör det fortfarande.
Pastorn höjer volymen för att dränka ljudet av hans arbete i garaget.
Han hävdar att bra musik alltid är att föredra–
–framför ljudet av hans hamrande, även om volymen är för hög.
"Pastor David Kellergan bekräftade att han jobbade på sin motorcykel"–
–"och inte märkte nåt förrän senare, när han gick till sin dotters rum."
Han hade inte hört om hon hade ropat på hjälp.
Det har han alltid förebrått sig själv för.
Är du klar? Du borde prata med mrs Quinn.
Jennys mamma. Clark's före detta ägare.
Hon gormade och skrek i går.
Jag visste att Quebert var besatt av flickan.
Och jag hade bevis, obestridliga bevis.
Men nån stal dem.
–Vilken typ av bevis? –Ingen aning.
Men hon har för vana att blåsa upp sanningen.
–Har du hört nåt från Harry? –Jag ska träffa honom i morgon.
–Hälsa honom från mig. –Det ska jag göra.
Jag jobbade i en textilfabrik i Augusta.
Jag gick inte på college, men älskar att läsa.
Harry lät mig gå på litteraturkurser på Burrows gratis.
Du borde hälsa på honom. Det skulle han tycka om.
Tack för allt.
–Hon var 15 år gammal. Bara ett barn. –Han dödade henne inte, Frank.
–Men det han skrev i den där boken... –Det är ett konstverk.
–Den där boken är ett mästerverk. –Eller djävulens verk.
Den finns i alla fall inte kvar på det här biblioteket.
Jag har räddat dig.
Barnaski river kontraktet.
–I utbyte mot vad? –En bok om Harry Quebert–affären.
Barnaski tror att den blir stor.
Alla talar om gripandet.
Jag utnyttjar inte Harry för min egen vinning.
–Eller din. –Om du inte säger ja tar han allt.
Ditt kontrakt går ut om 13 dagar.
–Lova att du funderar på det. –Vänta lite.
Jag har funderat på det. Hej då, Doug.
ÅK HEM, GOLDMAN
Det var här de hittade Nola.
Platsen är lätt att ta sig till från huset–
–men den är gömd bakom träd och buskar.
Och det finns inget staket, så vem som helst kan ha tagit sig hit.
Helvete!
–Vad gör ni här? –Jag bor i huset.
Jag känner ägaren. Jag är författare och heter Marcus Goldman.
Då borde ni skriva.
–Är ni polis? –Perry Gahalowood.
Maine State Police Investigative Services Bureau.
Det här är en brottsplats, sir. Ni måste gå härifrån.
Förlåt, jag trodde att ni var en brottsling.
–För att jag är svart? –Nej, för att ni gör intrång.
–Har ni fått slipsen av polisen? –Nej, av min dotter.
Stick härifrån. Lämna egendomen.
Nej. Ursäkta, jag känner mr Quebert. Han bad mig vakta huset.
Mr Quebert anklagas för två mord.
Hans hus har blivit genomsökt. Och ni är vräkt, sir.
Huset är inte avspärrat, så tillträde är inte förbjudet.
Jag har tillstånd från ägaren, och enligt Maines lagstiftning–
–måste ni ge mig 30 dagars varsel innan ni kan vräka mig.
Jag trodde inte att en dussinförfattare som är–
–rädd för lera på skorna skulle komma hit.
Ni kanske borde tänka mer, även om det är svårt för en polis.
–Och det här är loafers från Tod's. –Från Tod's?
Om ni visste vad de kostade skulle inte ni heller vilja smutsa ner dem.
Om ni ignorerar polisavspärrningen igen hamnar ni i en cell.
Ensam med era Tod's.
–Men jag genomför en egen utredning. –En egen utredning?
Så invånarna i Sommerdale kan sova lugnt?
Och ni är skyldig mig 15 dollar för er bok.
Den var usel. 300 sidor ren skit.
Dra åt helvete. Fan också!
Bra utredningsarbete. Väldigt noggrant.
Säg till om vi har missat nåt.
Hallå där... Vänta! Ursäkta... Polisinspektören!
Att han skrev en bok om Nola betyder inte att han dödade henne.
Vi hittade flickan i hans trädgård, begravd med hans manus.
Det och en svart Monte Carlo säger mycket.
Bilen sågs lämna brottsplatsen.
–Och? –Samma modell som er vän körde.
–Jag vet att Harry är oskyldig. –För att han är din vän?
Nån vill inte att jag ska ta reda på vem det var.
Jag hittade det här på Harrys dörr.
Det här är allvarligt. Du borde ha gett det till Gahalowood.
Jag registrerar ett klagomål för att kunna skapa en fil–
–men jag vill att du ringer om du ser nåt misstänkt.
Det spelar ingen roll hur litet eller trivialt det är.
Okej. Tack.
Jag vet att du är upptagen, men kan du visa mig brottsplatsen?
Om du vill kan jag ta med dig till platsen där det hände.
Ja, gärna.
Travis tog med mig till brottsplatsen–
–och 33 år tillbaka i tiden när han var en ung polis i Sommerdale.
Deborah Coopers hus låg några kilometer från Goose Cove–
–vid Side Creekskogen, där Nola sågs senast.
Det har inte förändrats så mycket.
När jag kom hit stod Deborah Cooper utanför dörren.
Jag sa åt henne att lugna ner sig och gå in.
–Vem bor här nu? –Ett par från Boston.
–Är det här? –Ja.
Det började bli mörkt när Pratt och jag kom hit.
–Vad hände med Pratt? –Han är pensionerad.
Han bor kvar i Sommerdale, på Mountain Drive.
Här var det. Jag hade bara jobbat som polis i ett år.
Det var längs stigen som ledde till stranden.
Det var här vi hittade blod, hår och tyg från hennes kläder.
Vi förmodade att Nola hade flytt från angriparen–
–och sprungit till mrs Coopers hus.
Men det var för sent.
Deborah Cooper blev skjuten precis här.
Sen släpade han Nola till sin bil.
Där slutade blodspåret.
–Och bilen? –Det blev en biljakt.
Vi satte upp vägspärrar, men han kom undan.
Han måste ha känt till småvägarna.
Varje dag tänker jag på att allt hade varit annorlunda–
–om vi hade stoppat den där jäkla Monte Carlon.
Då kanske vi hade räddat flickan.
–Är du säker på att Harry körde? –Ja, nu är jag det.
Han hade alibi. Men vem skulle det annars ha kunnat vara?
Jag beklagar, Marcus.
Pratt kommer snart. Nu ska du få smaka på nåt gott.
Det är min mormors recept. Lönnsirap är hemligheten.
Var försiktig med den där. Den gav mig diabetes.
Vad kan jag hjälpa er med, mr Goldman?
Han skrev den där oanständiga bästsäljaren. Queberts skyddsling.
Du vet mycket om den kvinnliga anatomin för att vara så ung.
Plantera dina blommor, Maggie.
Hade ni nån mer anledning att misstänka Harry–
–förutom att han ägde en svart Monte Carlo?
Inte tillräckligt.
Men dagen efter försvinnandet, när jag mötte honom vid avspärrningen–
–uppförde han sig väldigt underligt.
God morgon. Jag hörde precis på nyheterna.
–Vad är det som händer? –Vi vet inget än.
Hon såg senast på Side Creek Lane i går kväll.
Vi har spärrat av området och ska söka igenom skogen–
–men oavsett vad som har hänt ser det inte bra ut.
–Var kommer du ifrån? –Från Boston. För min bok.
–Boston ligger åt andra hållet. –Jag vet.
Jag måste åka till Augusta efteråt.
–Får vi ta en titt i din baklucka? –Visst.
Det är...den här runda nyckeln.
Okej, Harry. Om du hör eller ser nåt–
eller kommer på nåt hör du av dig.
–Lycka till med boken. –Tack.
Vi ägnade flera månader åt att jaga våra egna svansar.
Men bevisen fanns mitt framför näsan på oss.
Ni, då? Finns det nåt Quebert har sagt eller gjort–
–som verkar misstänkt nu?
Rum åtta klockan åtta. Sen bort för evigt.
Bränn allt, jag är i fara.
Nej, jag kommer inte på nåt.
Vill du verkligen bo här?
Det här kanske låter lite underligt–
–men jag undrar om nån bodde i rum åtta 30 augusti 1975.
Var din mamma otrogen? Undrar du vem din riktiga pappa är?
Nej, jag var helt klart planerad. Jag kollar bara upp en sak.
Vi kan tyvärr bara gå tillbaka två år. Teoretiskt sett.
Jag får inte lämna ut sån information utan ett domstolsbeslut eller...
Jag fattar. Tack ändå.
Varför heter stället By the Sea Motel? Det har inte ens havsutsikt.
Nej, men stigen genom skogen går till stranden.
Får jag ringa upp dig, Roy?
Släpp allt och ta rosenknopparna jag slänger ut framför dina fötter.
–Prata snabbt, du drar batteri. –Lyssna på mig.
Vi ger ut din bok i höst, du har en dryg månad på dig.
Det låter helt galet, Roy.
Det tog år att skriva den första. Jag vet inte vad jag skulle skriva.
Därför har jag gjort mig besväret att skaffa fem spökskrivare–
–som kommer att fånga din röst jättebra.
–Nej, Roy. –Kom igen, Marcus.
Vi försöker skriva en bästsäljare.
Jag behöver bara lite fakta och spänning–
–och några kittlande fakta om gamlingen och flickan.
Det var inte så.
Det betyder inget för mig. Så här sa jag till din agent.
Jag river ditt gamla kontrakt och ger dig en miljon i förskott.
Inte en chans. Inga spökskrivare, inga sliskigheter, inget sex.
Inget påhittat om slisk och sex. Ingen bok.
Då gäller vårt kontrakt och jag vill ha en manus om elva dagar.
SISTA VARNINGEN ÅK HEM, GOLDMAN
Herregud.
De sa: "Kom ner, Perry. En kille har väntat på dig en timme."
Så jag lämnade min mat och rusade ner. Och vem satt här?
Sherlock...Skitstövel.
Vi fick en dålig start, men...
Du har lett från baksidan av din bok på min frus nattduksbord i veckor.
Du har sovit med oss och ätit med oss. Du har förstört mitt liv.
Det chockerar mig att du har hittat en kvinna som vill leva med dig.
Jag sa inte att du fick komma in.
–Vad vill du ha? –Information.
Jag har ett sjukligt behov av att veta allt.
Blev Nola bortrövad och dödad samtidigt?
Ja. Benscanningen bekräftar det.
Kan du berätta mer om vad obduktionen gav?
Det här är vad jag kan berätta:
Hennes huvud var mosat, krossat, platt.
Välj passande uttryck.
Med vad? Av en man eller kvinna?
Enligt Cooper var den misstänka en man.
Nu är det här samtalet över. Hej då, författaren.
Betyder det här fallet nåt för dig?
Vet du vad? Jag har sett mycket galna saker.
Människorna i det här hörnet av landet gör vidriga grejer.
Flistuggar och yxor, snöslungor...
Saker jag inte ens kan hitta på.
Men jag kan inte föreställa mig vad mr Kellergan går igenom.
Jag heter Marcus Goldman och är författare.
Jag undrar om ni har tid några minuter.
Okej, mr Goldman.
–Varför är ni här? För en bok? –Jag är inte helt säker.
Skulle ni vara negativ till en bok om er dotter?
Det beror på varför ni skriver den.
Om den hjälper andra föräldrar att undvika mina misstag–
–skulle det väl vara nån slags botgöring.
Jag var inte uppmärksam på min dotter, och det är...
Jag har alltid hoppats, fortfarande efter så lång tid–
–att hon en dag ska återvända hem.
Hennes rum ser ut precis som när hon försvann.
Ingen går in här längre. Bara städerskan som dammar lite ibland.
Ni var tydligen i garaget när hon försvann.
Och jobbade på min jäkla motorcykel.
Jag kommer att försöka reparera det oreparabla för alltid.
Jag beklagar er förlust, pastorn.
Gud ger oss prövningar–
–och testar vår tro varje dag, mr Goldman.
Ibland klarar vi dem, ibland misslyckas vi.
Var väskan hon blev begravd med det enda som försvann?
–Inga kläder eller nåt annat? –Inte ens hennes drickspengar.
Det låter inte rimligt om hon skulle rymma.
Varför skulle hon rymma?
–Hur väl kände ni Harry Quebert? –Nästan inte alls.
Jag träffade honom några gånger.
Trots att ni bodde i samma stad i över 30 år?
Jag höll mig för mig själv efter att min fru dog många år tidigare.
Så ni kände inte till deras förhållande?
Hon var 15 år gammal, mr Goldman.
Det finns en plats i helvetet för Satans djävulska son–
–som utnyttjade min lilla flicka.
Herregud. Försvinn. Snälla, gå härifrån.
Vad fan?
Hallå! Hallå. Hallå!
To our friends: Gotfrid, Ragnar & WTC-SWE Fixed by: Balkan BoyZ