„Raúl m-a surprins.”
Da, și pe mine.
Îți dai seama că nimeni nu s-a așteptat.
„Meriți ce e mai bun. Dă-l naibii!”
Mulțumesc, dar acum nu mă pot gândi la asta,
fiindcă nu reușesc să îl urăsc.
Acum sunt complet bulversată. Nu știu ce să fac.
„Cine a postat videoclipul?”
Nu știu. Bănuiesc că fata care și-a tras-o cu Raúl.
Suntem colege. Când a venit la noi, a postat un clip porno cu ea.
A susținut că a fost postat fără acordul ei, dar a mințit.
L-a postat pentru atenție.
Nu știu. Probabil că îi place să fie văzută cum se fute.
Are foarte puțină stimă de sine.
„Ce boarfă!”
Da, ce boarfă!
ELITA
Credeam că mâncăm împreună.
Da, dar mă grăbesc.
Te-a deranjat că am dormit îmbrățișându-ne?
Păi...
ca să fiu sincer, da.
Nu vreau să mă obișnuiesc.
Chiar dacă ești cu Iván...
Nu asta contează acum, nu?
- Sunt cu tine, deci o să fii bine. - Voi fi, datorită ție.
Iar asta mă va scoate din sărite.
Nu spune asta, Omar!
Auzi...
Tu și Iván nu v-ați despărțit pentru mine, nu?
Nu.
Nu, sigur că nu. Doar că...
Eu și Iván vrem să procedăm corect.
Aveam nevoie de timp.
Vreau doar ca tu să fii bine.
Da? Iar dacă ai nevoie de spațiu,
îl vei avea.
Sara, ai o clipă?
- Ce naiba e cu toate astea? - Ce? Ăsta era planul.
Nu, planul nu era ăsta.
Trebuia ca Raúl să fie cel necredincios,
nu ca eu să par cea mai mare curvă.
M-ai atacat pe mine, nu pe el.
- Poate că am cam exagerat puțin. - „Puțin.”
Bine, am exagerat mult. Îmi pare rău.
M-ai mai dat și pe mâna colegilor?
- Dacă află că e fals... - Și filmulețul?
Trebuia să spui că eu l-am postat?
S-a potrivit bine cu povestea.
Cu ce?
- Cu narativul. - Despre ce naiba vorbești?
Urma să creăm un narativ.
- Da. - În care eu sunt victima.
Toate poveștile, mai ales pe social media, au nevoie de etichete pentru personaje.
Aici, eu sunt „victima”, Raúl e „necredinciosul”...
Iar eu sunt „curva”.
Dacă stai și te gândești, asta e eticheta ta de la început.
De fapt, nu e nouă și nu pare să te deranjeze.
- Ce? - Chiar o încurajezi.
Ți se rupe. Sau îți pasă?
Ce naiba tot vorbești?
Fată, am acceptat să te ajut.
Cu o condiție: să mă aperi de Raúl, dacă e nevoie.
N-am știut că trebuia să mă apăr de tine.
Ești de groază.
Informație importantă!
Astăzi se deschide noua Isadora House. Sunteți invitați cu toții.
Nouă? Ce s-a schimbat?
O ai în față pe noua patroană.
Dacă nu negociez cu ai tăi nu înseamnă că nu vreau să fiu cu tine.
Ai zis că nu e nimic între noi.
Da. Știu. Îmi pare rău.
Probabil că mă crezi nebună,
dar știu că tu mă înțelegi. Așa pățesc eu.
E greu să am de-a face și cu ai tăi, și cu ai mei, și cu noi...
Pentru o clipă, am avut îndoieli, dar acum, mi-a trecut.
Mă crezi?
Haide...
Da, sigur.
Ce?
Nimic.
- Ce este? - Dacă îi mai asculți, te denunț.
- Sigur. Să-ți amintesc cine e șeful? - Luis, te rog...
Când simt că lucrurile o iau razna, mi se rupe de ierarhie.
Futu-i!
Bine, dar îmi mai trebuie o zi.
Ca să obțin mandat de ascultare.
Acum, Isadora e patroana. Trebuie să aflu mai multe.
Tu decizi.
Sonia? Lucrăm la aplicație.
Ții minte când mi-ai zis că nu există oameni răi, ci doar oameni suferinzi?
Încep să mă îndoiesc.
E legat de aplicație?
Da, este.
Păi...
Nu știu.
Indiferent dacă crezi că persoana aceea greșește
sau că e diabolică, tot trebuie s-o ajuți.
Fiecare are nevoie și merită ajutor.
Ai numărul lui Lucas?
Unde e? De ce întârzie întruna?
Trebuie să aranjeze mesele. Știe că e azi?
Tu știi cine vine?
Pregătește-te! Va fi greu.
Măi să fie!
Ești aici? Nu trebuia să pleci?
Mama se descurcă și singură.
- Am spus că voi fi cu tine. - Da.
Pe cât pot.
I-ai trimis Catalinei o mică atenție?
- Tu ce crezi? - Cred că da.
Ne-a ajutat mult cu redeschiderea.
Înainte de a începe, vreau să-ți spun ceva.
Sunt foarte mândru de tine.
Îmi trebuie o mică semnătură. Aici.
Am semnat acte toată ziua, tată.
Așa e când ești patroana. Nu se poate una fără cealaltă.
Aș vrea să știu ce semnez. E numele meu în toate.
E bine că întrebi. Întotdeauna.
Trebuie să știi ce semnezi și să citești tot.
Trebuie să semnezi autorizația de evacuare
pentru una dintre clădirile Isadora House, în vederea demolării.
- Evacuare? Acolo locuiesc oameni? - Nu.
Nu. Trăiesc în mizerie.
- Clădirea e o ruină. - Și îi dăm afară?
Acoperișul se prăbușește, iubire.
Nu-i dăm afară. Le salvăm viața.
Nu vreau să mă gândesc dacă cineva... E proprietatea noastră.
Da, dar poate au nevoie de mai mult timp ca să-și găsească alt loc, nu?
Ce?
Nu mă face să zic că mama are dreptate, fiindcă nu vrem asta.
În legătură cu ce?
Cu faptul că îți vine greu să iei decizii care sunt mai dificile, mai grele...
Nu mi-e greu. În nicio privință. Așa e mama.
Îmi calcă în picioare stima de sine.
Mama spune asta
din tot sufletul
și gândindu-se bine.
Fiindcă ne cunoaște. Și pe tine, și pe mine.
Știe că ești slăbiciunea mea.
Că aș face orice ca să te am alături.
Fiindcă am încredere oarbă în tine.
Dar...
Poate că nu e momentul potrivit.
Aștept prea mult de la tine. Ușurel!
Ușurel, iubito. Nu-i nimic!
Trebuie să mai așteptăm puțin. Vorbim, ne pregătim.
- Tată! - Pas cu pas.
Dă-l încoace! Semnez, tată.
- Aici? - Da.
Ce-i cu fața asta?
Dar cu a ta? Îți scrie „mahmură” pe frunte.
- Nu schimba subiectul! Ce s-a întâmplat? - Nimic. Hai acasă!
Mamă, uită-te la tine! N-ai dormit deloc.
- Chloe, ce este? - Nimic. Hai acasă!
- Chloe! - Te implor! Să mergem!
Bine.
Nu mă clintesc până nu spui ce se întâmplă.
- Bine. Iau autobuzul. Pa! - Draga mea!
Ascultă-mă! Sunt mama ta. Te cunosc ca-n palmă.
Știu când ești fericită, supărată, mulțumită...
Iar ce văd acum e suferință și durere.
Mă înșel?
Nu mă ține pe jar, Chloe! Te rog!
Ți-au făcut ceva la școală?
Asta e?
Cineva ți-a făcut ceva. Nu-i așa?
Draga mea...
Nu vreau să vorbesc despre asta. Vreau să uit.
Dacă vrei să uiți, te ajut eu.
Ieșim la o bere, la spa, la cumpărături...
O zi pentru fete. Ce părere ai?
Nu știu dacă am chef.
N-oi fi având tu chef,
dar de asta ai nevoie.
TÂRFĂ. CURVĂ. BOARFĂ.
ARUNCĂ-TE DE PE UN POD ȘI LASĂ-NE.
Dă-mi telefonul!
Ai venit aici să te relaxezi. Dă-mi-l!
Am chef să mă întind pe canapea. Du-te la Isadora, dacă ai chef.
Nu, stau aici cu tine și mă uit la un film. Bine?
Băieți!
Suntem evacuați.
- Ce? - Noi? Ne-am plătit chiria.
Toată clădirea. Am primit ordinul judecătoresc.
Clădirea e o ruină. Ne dau afară în zece zile.
Dar rezultatele inspecției au fost bune.
Băga-mi-aș! E un ordin judecătoresc.
Ce naiba înseamnă?
- Ne găsim altundeva. - În zece zile?
În niciun caz. Nu plecăm.
Nu te stresa, bine? Eu și Dalmar rezolvăm.
Mă stresez. E mai rău dacă nu facem nimic.
- Dă-mi mobilul! - Omar, calmează-te!
Mă stresez doar când o spui.
- Poate că nu-ți face bine. - Suntem evacuați.
Nu mă stresez degeaba.
Telefonul, la naiba!
- Băga-mi-aș! - Ce?
Ce este?
Evacuarea a fost cerută de compania care deține clădirea.
- Și? - Uite cum se numește!
Isadora House.
Cum ai putut să-mi faci asta?
- Nu știu despre ce vorbești. - Nu?
Futu-i!
Băga-mi-aș!
Nu știi despre ce vorbesc?
N-ai invitat-o tu pe Chloe?
Și apoi ai postat clipul?
M-ai făcut să arăt ca o jigodie, iar tu ai făcut pe victima?
Ce naiba?
Termină!
Doamne!
Ce naiba faci?
Asta te învață la antrenamentele alea?
Da.
Și dacă te mai apropii, chem poliția.
- Ce? - S-a terminat.
Pentru totdeauna, Raúl.
Noi doi suntem în aceeași barcă.
- Ți-o amintesc. - Bine.
Anunță poliția!
Spune-le ce vrei tu, futu-i!
Cuvântul tău nu face doi bani. Zi-le despre Iván, nu te vor crede!
Dacă depun mărturie, mă vor crede.
Hai! Să mergem împreună! Acum!
Să mergem!
Dar o pățești și tu.
Ca agresor, complice și accesoriu.
Fiindcă eu l-am călcat pe Iván, dar restul a fost ideea ta. Ai uitat?
Deci? Mergem sau nu?
Nu? Haide! Să mergem!
Nu te speria acum!
Haide!
Vin să-mi iau lucrurile.
Ce amuzant! Incredibil!
De mult nu m-am mai distrat atât la film.
- Te-ai simțit bine? - Da.
Ce-i cu muzica?
O fi în toane bune.
A ce miroase?
Îmi place.
Eric, dragule...
- Mătușă! - Ce faci?
Desertul pentru cină.
Nu... De ce ești dezbrăcat?
Era cald lângă aragaz, așa că m-am dezbrăcat.
- Hai, îmbracă-te, te rog! - De ce? Suntem rude, nu?
Da, dar îmbracă-te, te rog!
Nu, se va arde ciocolata.
Pot să gust?
Nu, trebuie s-o fac eu.
- Nu. - Haide!
- Ba da. Amestec eu. - Nu.
- Ba da. - Am spus „nu”.
- Ba da, te rog. - Nu.
- Te rog, Eric. - Nu!
Eric! Ce faci?
Ajunge!
Te-ai lovit, fiule?
- Aduc trusa de prim-ajutor. - Du-te!
- Arată-mi! Sângerezi? - Da, un pic.
- Ai amețeli? - Nu.
Mai mult popcorn.
Filmele sunt metoda ideală de a uita de rahaturi.
„Viața nu e ca în filme.”
„Viața e mult mai grea.”
Cinema Paradiso.
- Pornește-l! - Bine.
Măi!
Ai niște... Nu lăsa asta așa, fiindcă...
Bine.
Aveai ceva lipicios acolo.
Îmi pare foarte rău.
Jur că nu se mai întâmplă.
Asta spui întotdeauna, apoi o dai iar în bară.
- Du-te naibii la doctor! - Nicio șansă. M-ar îndopa cu pilule.
- Nu-i las să-mi paradească creierul. - Atunci trebuie să pleci.
Ce?
Îți cer doar să mergi la medic o vreme.
Fă-o pentru mine!
Dar mai ales pentru tine.
- Facem ceva împreună. - Știu.
- Îți dai seama? Eu... - Nu.
...sunt fericit.
- Mândru. - Serios?
Ai îndoieli?
Uneori. Dar e plăcut, ca să fiu sinceră.
Îmi iau ceva de băut. Merit, nu?
Pe mai târziu!
MAREA RELANSARE
Băi!
- Cu mine vorbești așa? - Da.
Dacă nu termini, te dau afară.
- Ce e, Joel? - Tu ești noua patroană, nu?
- A firmei Isadora House. - Da. Și ce?
Suntem evacuați din cauza ta.
Au trimis un ordin de evacuare pe motiv că clădirea e o ruină, dar mint.
E o escrocherie.
Voi locuiți acolo?
Deci tu ai cerut evacuarea?
Hai să vorbim!
Vino!
- Rămânem pe drumuri. - E nașpa, știu.
Încearcă să ne înțelegi!
Încerc. Spun doar că mai bine vorbesc eu cu ea.
Arată-mi ordinul!
- Sigur. - Da.
- Futu-i! - Ce este?
Nu-mi vine să cred. Trimite-mi-l!
Așteptați jos! Vorbesc cu ea.
Băga-mi-aș!
I-o trage până o convinge sau ce?
- Clădirea n-are nimic. - Ba nu.
E o ruină și e periculoasă pentru locatari.
Ți-au spus că e o minciună.
Ce? Alta e când vezi chipuri și nume reale.
Mai sunt și prietenii noștri. Știi ce ai de făcut.
- Oprește evacuarea! - Te rog ceva.
- Nu amesteca afacerile cu relația! - Afaceri sau escrocherie?
- Nu-i escrocherie. - Nu e mâna tatălui tău?
Nu.
- Bine. - Nu e.
Nu înțelege greșit! Nu tata decide.
Uite! Ăsta e ordinul de evacuare.
Semnat de judecătoarea Catalina Durán.
Futu-i! E mama lui Rocío.
Ce chestie! Taică-tău i-a dat o valiză cu bani.
Lucrurile încep să se lege.
Oprește evacuarea!
- Ce se întâmplă? Toate bune? - Da, tată. Toate bune.
Ne lași un pic singuri, te rog?
Sigur.
- Ce se întâmplă? - Nimic, tată. Nicio problemă.
Sigur, nu te grăbi! Dar nu uita de invitații noștri!
Da, știu. Doar o clipă.
- Tu ești șefa, nu? - Da.
Eu sunt șefa, dar îți trebuie boașe pentru asta.
- Iar unele decizii nu... - Nu lua decizia greșită, Isa!
Tu n-ai lăsa niciodată oameni în stradă.
Eu n-aș fi cu cineva capabil de asta.
Mamă, mersi pentru seara asta.
Nu vreau să te stresez.
Dar...
Vrei să îmi spui ce s-a întâmplat?
- Aștepți pe cineva? - Nu.
Ciudat. Mă duc să deschid, apoi vorbim.
Mâine, bine? M-am relaxat după spa. Mă culc.
- Odihnește-te! Te iubesc. - Și eu.
- Bună! Voiam să vorbim despre aseară. - Ce?
Aseară? Ce s-a întâmplat aseară?
Nu înțeleg de ce a trebuit să fugi.
Chiar trebuie să îți spun eu, Iván?
Ești un copil.
Am greșit și m-am drogat cu un copil.
Vrei să continui?
Ieșim împreună de ceva vreme și a fost...
Termină! Ce vrei, Iván?
Când ne-am giugiulit, nu eram copil?
Ce, te crezi în Absolventul? Doamne!
- Nu înțeleg. - Ascultă-mă cu atenție!
Nu am vrut, nu vreau și n-o să vreau vreodată ceva de la tine.
Mă auzi?
Am făcut o greșeală. Absolut. De-aia am fugit.
Ne-am giugiulit fiindcă eram drogați cu ketamina aia de rahat.
Sfârșit.
Punct.
Spune-mi te rog că înțelegi!
Nu spui nimănui despre asta!
Mai ales lui Chloe.
M-ai auzit?
Niciodată!
Toate bune?
Da. Scuze pentru mai devreme! Mâine merg la doctor.
Asta e bine. Mă bucur.
- Te iubesc, vere. O știi. - Și eu pe tine.
- Adu de băut. Vin imediat. - Bine.
Salut!
Care-i treaba? Am nevoie să stau la tine câteva zile.
În seara asta plec de la văru-meu.
Dar mai stau la o petrecere cu el în seara asta, ca rămas-bun.
Vin alb, te rog.
Bine. Pa! Vorbim curând.
- Putem discuta un pic? - Da.
De ce m-ai adus aici?
Ții minte când Isadora a sugerat că maică-ta lua mită de la părinții ei?
Ce naiba spui acolo?
N-a spus-o din senin.
Nu-mi vine să cred că se întâmplă.
Că fiica mea chiar împarte cu noi acest moment minunat.
Deci aș vrea...
să închinăm pentru noi.
Pentru Isadora House și pentru primii pași în afaceri făcuți de fiica mea!
Martín!
E ultima mea favoare. Am riscat prea mult.
Cata!
Știi bine că decizia asta e a mea, nu a ta.
A noastră.
Haide!
Să toastăm, te rog!
Draga mea!
Vreau să opresc evacuarea, tată.
Poftim?
Ai auzit bine.
Ce te-a apucat?
Nu m-a apucat nimic. E un ordin. O oprim.
Asta e.
Te simți bine?
Superbengos!
Caut pe cineva cu care să mă fut.
Fiindcă sunt supertare la futai.
Și să fut, și să fiu futută.
Să fut în pat și să fut viețile altora?
Am învățat de la mama.
Iar să fiu futută...
Păi, tot de la mama am învățat.
Vrei să te duc acasă?
Promite că stai departe de ea!
- De cine? - De mama mea.
Departe. Cât mai departe. Fugi!
De ce? E vreo problemă?
Uite ce e...
Ea e și mama ta, iubitule.
Ești beată și vorbești prostii...
- E mama ta. - Nu e mama mea...
Și a mea. Suntem frate și soră.
O să zici că nu se poate, fiindcă te-ai cuplat cu Carmen.
E adevărat.
Așa face ea.
Fute tot. Întruna.
Eu sunt la fel. Am asta în sânge.
Dar nu face fața asta! Hai, îmbrățișează-mă ca un frate!
Frățiorul meu!
Dar... Dragule!
SUNT O CURVĂ. URĂȘTE-MĂ!
Alo!
Hopa!
Ești praf și te faci de râs.
- Nu, n-am nimic. - Vino cu mine!
- Nu. - Haide!
Să mergem sus!
Îmi dai voie?
Ești un domn.
- E mai bine? - Da, mersi.
Credeam că vrei să îmi dai brânci de la etaj.
De ce? Pentru videoclip?
Știu că a fost ideea Sarei.
Am vrut doar să o ajut.
Ea mi-a cerut-o. Nu știu cum am ajuns aici.
Înțeleg. Vrea să scape de mine. Probabil ți-a spus că sunt un monstru.
Genul care ți-ar da brânci de la etaj.
- Măcar te-ai ales cu ceva. - Da, așa e.
Acum sunt o curvă oficial și toată lumea e scârbită de mine.
Așa e Sara. Se folosește de tine, te epuizează,
îți distruge stima de sine și imaginea, iar apoi dispare.
Deci n-ai atins-o niciodată.
Nu că ai recunoaște-o.
Ce întrebări mai pun și eu!
Doamne!
Pot să fiu sincer?
Te rog!
Sunt multe lucruri pe care le regret în relația noastră.
Și da, m-a mai enervat. Poate chiar m-a scos din minți.
Dar Sara scoate ce e mai rău din mine. La asta e neîntrecută. Jur.
- Așa deci. - Iar apoi, te face să te simți ca naiba.
- Sună cunoscut. - Bine.
Și pe tine te-a făcut să te simți așa? Bine.
Atunci, o să-ți spun ceva.
Nu meriți asta.
Cred că ești o fată frumoasă. Generoasă. Cineva care ajută oamenii.
Uite cum ai ajutat-o pe ea!
Uite ce e!
Dacă vrei să mă fuți, nu e nevoie să mă faci din vorbe.
Tu așa le rezolvi pe toate?
Da.
Bine.
Atunci, așteaptă un minut!
Bine.
Bine, s-o facem!
Bună!
Știu că am amânat mult răspunsul meu la tot ce s-a întâmplat,
dar m-am tot gândit.
S-au spus multe despre videoclipul postat.
S-au lansat multe minciuni și li s-a făcut mult rău
unor oameni care nu meritau.
Eu și Sara probabil că am trăit
una dintre cele mai frumoase povești de iubire din lume.
Dar, din păcate, s-a terminat.
Și se terminase.
N-am trădat pe nimeni și n-am fost necredincios nimănui.
Nu am înșelat-o, căci nu mai eram împreună.
Îmi pare rău să spun că transmisiunea recentă a Sarei
a fost o înscenare prin care a vrut să pară victima în ochii voștri.
Ăsta e adevărul.
Fata cu care eram în videoclip se numește Chloe și e incredibilă.
Nu vreau să mă pripesc, dar cred că o plac mult de tot.
Ea nu are nicio vină și nu s-a băgat între noi,
fiindcă eu și Sara nu mai eram împreună.
O să vă rog să o respectați, fiindcă merită asta.
Vă rog să o respectați
și dacă iese ceva între noi, ceea ce îmi doresc foarte mult.
Asta aveam să vă spun. Am vrut să v-o spun chiar eu...
Și pe curând! Vă iubesc mult de tot. Bine?
Ce?
- Ce e? - Ce-a fost cu transmisiunea asta?
Nu trebuia să faci toate astea.
Dar...
mulțumesc.
Măcar atât să fac și eu, știi? Meriți mai mult decât atât.
Cred că ești o fată minunată.
Și ce ziceai despre cum ar fi să iasă ceva între noi?
Păi, nu știu.
De ce nu? Sigur, dacă vrei tu...
Ne luăm un apartament?
Să nu cădem în aceeași capcană!
Așteaptă!
Ajunge! Oprește-te, bine?
Nu înțeleg. Acum mă respingi?
Vreau să fac lucrurile ca lumea. Și de aceea o luăm încetișor.
Ce înseamnă asta? Luăm cina și ieșim la plimbare?
De ce nu?
Vrem să schimbăm lucrurile, nu? Va trebui să schimbăm felul cum procedăm.
Nu știu ce să zic.
Nu te juca cu mine! Sunt într-un moment foarte delicat.
Tocmai de-aia aș vrea să ne vedem altcândva.
Când ești tu însăți și nu te temi de mine.
Bine?
Vorbim curând!
Mulțumesc.
Mamă!
De ce ești aici?
- Rocío! - Ce faci cu tatăl Isadorei?
Vreau să mă duc acasă.
Dacă pleci fără să răspunzi, voi ști că e adevărat.
Draga mea, nu știu ce baliverne ți s-au spus
sau ce ai inventat chiar tu, dar eu mă duc acasă, bine?
Ce este?
Nimic.
Sunt aici, dacă ai nevoie de ceva.
Nu știi ce greu e să nu poți avea încredere în familia ta.
Nici eu nu vorbesc cu ai mei.
Dar îi ai pe Nico și pe mătușa și unchiul tău.
Nici nu știi cât noroc ai să fii cu ei.
- Așa e. - Fac atâtea pentru tine.
De-ai ști cum vorbește Nico de tine!
I se luminează ochii.
Da, dar...
La un moment dat o să înțeleagă că nu merit.
- Că sunt o făcătură! - De ce vorbești așa despre tine?
Serios, dacă ai ști ce fericit e Nico de când te-ai mutat la el!
Cine îl face pe Nico atât de fericit trebuie să merite.
Nu ești deloc o făcătură.
Vorbești serios?
Când ești împăcat cu tine însuți, ești nemaipomenit.
- Ce? - Nu poți pleca.
- Ba sigur că pot. Ce faci? - Am spus că nu poți pleca.
Mulțumesc.
I-ai băgat fiicei mele destule idei în cap.
Nu. Doar am ajutat-o să vadă o nedreptate.
Înțeleg că ești un băiat isteț.
Altfel, fiică-mea n-ar fi stat cu tine.
Deci o să pricepi din prima ce îți spun.
Nu te mai las să mă îndepărtezi de ea.
Dacă te mai amesteci,
va curge sânge.
O fac cu mâinile mele.
Toate bune?
Da.
- Ce se petrece aici? - Nimic.
Doar aveam o discuție ca între prieteni.
Mulțumesc.
- Jigodia! Te simți bine? - Da.
- Ți-a făcut ceva? Sigur? - Da. Ce cauți aici?
Te supraveghez.
Tata a vrut.
Fiind cu fata aia, ești expus la familia ei. Am văzut asta.
Nu te teme! Nu sunt cu ea. Poți să mă lași în pace.
- Nu-mi vine să cred. - Ce? Ești ofticat?
N-ai vrut să fiu cu ea, iar acum te oftici?
Acum că are controlul, ai putea fi cârtița noastră.
Pau, scutește-mă! Sunteți toți la fel!
- Ce? - Și tu, și ei sunteți la fel.
- Puțin respect! - Sictir! Du-te dracului!
Bună dimineața!
- Băieți! - Dalmar, poți să bați înainte să intri?
- Nu suntem evacuați. - Ce?
Dídac a reușit.
Isadora a dat înapoi.
Vino aici cu noi!
Dar, Eugenio...
Băieți, Eric nu e în camera lui, iar patul e neatins.
- L-ai sunat pe mobil? - Da, dar nu răspunde.
- N-ați venit împreună de la petrecere? - Nu.
Ce este, Nico?
Ieri i-am spus să plece dacă refuză să meargă la medic.
- De ce i-ai spus asta? - A promis că se duce.
Dar...
Eric, dragule!
Am fost plecat, dar sunt bine.
Am zis că mă duc și mă voi duce.
Unchiule!
Putem merge acum la unul dintre colegii tăi psihiatri.
Sigur, Eric.
Ia loc, mănâncă cu noi și te duc eu când terminăm.
Ce vrei?
Cafea?
Servește-te!
Plec din Madrid.
Nu înțeleg de ce vrei să pleci.
Fiindcă m-am săturat, Luis.
De familia mea, de familia Isadorei.
- Și de Isadora, când e cu ei. - Poți fi un pic mai precis?
Toate mi se sparg mie în cap.
- Asta e tot. Plec. - Bine, te înțeleg.
Dar e adevărat că Isadora a oprit evacuarea și a dat înapoi, nu?
De unde știi asta?
De când a venit tatăl ei, totul s-a schimbat între voi.
A venit, s-a încăierat cu ai tăi pentru afaceri,
i-a sucit mințile Isadorei și...
Asta v-a afectat pe voi doi, nu?
De unde naiba știi toate astea?
Auzi?
Te simți mai bine?
Da.
Cred că am făcut ce trebuia, știi?
Mă bucur.
Știi ce e asta?
Da.
Mă ajuți să-l prind pe Martín și câștigăm amândoi.
Eu îl bag după gratii. Tu o recâștigi pe Isadora.
Dar am nevoie de permisiunea ta pentru ascultarea convorbirilor.
Și, când vine momentul, să le folosim în instanță.
Îmi dai permisiunea?
Spune-mi!
- Îl vânezi doar pe Martín? - Da.
- Nu pe ai mei sau pe Isadora? - Promit.
Atunci, accept.
Subtitrarea: Nicu Teodorescu