«Не чекала такого від Рауля».
Так, я теж.
Як ви розумієте, ніхто цього не очікував.
«Ти заслуговуєш на краще. До біса його».
Дякую, але я не можу навіть думати про це зараз,
бо я не можу змусити себе його ненавидіти.
Я геть розгубилася. Не знаю, що робити.
«Хто виклав відео?»
Не знаю. Мабуть, дівчина, яка на ньому з Раулем.
Моя однокласниця. Прийшовши в мою школу,
виклала секс-відео із собою.
Сказала, що її телефон вкрали і злили його без її згоди,
але це брехня. Вона виклала його, бо хотіла уваги.
Хтозна. Певно, любить, коли бачать, як вона трахає тих, кого звабила.
Напевно, у неї низька самоповага.
«Яка шльондра».
Так, шльондра ще та.
ЕЛІТА
Я думав, ми разом поснідаємо.
Так, але я поспішаю.
Слухай, тебе турбувало, що ми спали, обійнявшись?
Якщо чесно
мене це засмучує.
Я не хочу звикати.
Навіть якщо ви з Іваном...
Зараз це не має значення. Я хочу бути з тобою, щоб тобі було добре.
І буде. Бо ти тут.
А від цього буде ще паскудніше.
Не кажи так, Омаре.
Слухай.
Ви з Іваном...
ви ж не заради мене розійшлися?
Ні.
Звісно, ні. Просто...
Ми з Іваном хочемо вчинити правильно.
Нам треба побути окремо.
Я лише хочу, щоб тобі було добре.
Гаразд? Якщо тобі потрібен простір,
то нехай.
Саро, можна тебе?
Що це в біса таке?
Що? Це було частиною плану.
Ні, це не було частиною плану.
План був зробити з Рауля зрадника,
а не найбільшу повію — з мене.
Ти знищила мене, а не його.
- Може, я трохи перегнула. -«Може, трохи».
Я добряче перегнула. Вибач.
І ти кидаєш мене на поталу вовкам у класі?
- Якщо вони дізнаються, що це фейк... - А відео?
Треба було казати, що це я виклала?
Це шикарно підійшло до історії.
До чого?
- До історії, наративу. - Якого біса ти верзеш?
План був створити історію.
- Так. - У якому я жертва.
В усіх історіях, особливо у соцмережах,
потрібні персонажі, визначені ярликом.
У цьому випадку я «жертва», Рауль — «зрадник»...
А я — «шльондра».
Якщо подумати, це твій ярлик, відколи ти тут.
Він не новий і не має тебе непокоїти.
- Перепрошую? - Ти це заохочуєш.
Тобі начхати. Чи ні?
Якого хріна ти верзеш?
Мала, я погодилася допомогти.
За однієї умови: якщо буде треба, ти захистиш мене від Рауля.
Не знала, що маю захищатися від тебе.
Я хрінію з тебе.
Друзі, важливе оголошення!
Сьогодні відкриття нового «Ісадора Хаус».
Вас усіх запрошено.
У чому новизна?
У тому, що ти говориш з власницею.
Моє небажання домовлятися з твоїми не означає, що я не хочу бути з тобою.
Я спитав тебе про нас, ти сказала, що нас нема.
Так, я знаю.
Знаю. Вибач.
Ти, мабуть, думаєш, я божевільна, але...
Я знаю, ти мене розумієш. Зі мною таке буває.
Важко мати справу з твоєю сім'єю, моєю сім'єю, з нами...
На якусь секунду я засумнівалася, але більше не сумніватимусь.
Ти мені довіряєш?
Ну?
Так, авжеж.
Що?
Нічого.
Що це було?
Годі прослуховувати, бо доповім.
Так, авжеж. Нагадати, хто тут головний?
Луїсе, будь ласка.
Якщо я відчуваю якийсь капець, мені начхати на ієрархію.
Чорт...
Добре, мені треба ще трохи часу. Один день.
Щоб зробити прослуховування законним.
Ісадора тепер власниця. Я можу отримати більше інформації.
Тобі вирішувати.
Соню? Ми працюємо над застосунком.
Пам'ятаєш, ти казав, що немає лихих людей.
Є тільки ті, хто страждає?
Я починаю сумніватися.
Це щодо застосунку?
Так, щодо нього.
Ну...
Не знаю.
Хай що ти думаєш про людину, що вона неправа
чи збіса лиха, ти маєш їй допомогти.
На допомогу заслуговує кожен.
Маєш номер Лукаса?
Де він? Чому завжди спізнюється?
Треба розставити столи. Сьогодні. Він знає?
Ти знаєш, хто прийде?
Готуйся. Буде важко.
Отакої.
Ти тут? Ти не мав їхати у подорож?
Мама впорається сама.
- Я сказав, що буду з тобою. - Так.
Скільки зможу.
Ти надіслала Каталіні дрібничку?
- А ти як думаєш? - Думаю, так.
Ти не уявляєш, як вона допомогла прискорити процес відкриття.
Перш ніж почнемо, я хочу дещо сказати.
Я пишаюся тобою.
Мені потрібен маленький підпис.
Отут.
Тату, я цілий день підписую папери.
Така робота. Ти власниця. Не побігаєш — не пообідаєш.
Я хочу знати, що підписую. Тут скрізь моє ім'я.
Це добре, що ти питаєш. Завжди.
Ти маєш знати, що підписуєш, і прочитати кожну сторінку.
Ти маєш підписати дозвіл на виселення
з однієї з будівель, що належить «Ісадора Хаус»,
щоб її знесли.
Зачекай. Виселення? Там живуть люди?
Ні.
Ні. Це життям не назвеш.
- Будинок аварійний. - І ми їх виженемо?
Доню, там дах обвалюється.
Ми їх не виганяємо. Ми їх рятуємо.
Не уявляю, щоб хтось... Це наша власність.
Так, татку, але їм потрібен час,
щоб вирішити, куди подітись.
Що?
Не змушуй казати, що мама мала рацію. Ми не любимо, коли вона має рацію.
Мала рацію щодо чого?
Що тобі важко приймати рішення,
які важчі, складніші...
Мені нічого не важко.
Мама завжди робить те саме. Руйнує мою самооцінку.
Мама це каже
з усією любов'ю
і розсудливістю.
Бо вона знає тебе. І, перш за все, вона знає мене.
Знає, що ти — моя слабина.
Що я зроблю все, щоб ти була з нами.
Бо я сліпо вірю в тебе.
Втім,
може, зараз не час.
Я забагато від тебе очікую. Тихенько.
Тихенько, доню. Все добре.
Треба ще трохи почекати. Поговорити, все владнати.
- Тату. - Крок за кроком.
Давай сюди. Я підпишу.
- Тут? - Так.
Люба, що за вираз обличчя?
А в тебе? На ньому написано: «В мене похмілля».
Не змінюй теми. Що сталося?
Нічого. Їдьмо додому.
Чорт, глянь на свої очі! Ти ні хріна не спала!
- Що сталося? - Нічого, мамо. Їдьмо додому.
- Хлоє. - Благаю, їдьмо.
Добре.
З місця не зрушу, поки не скажеш, що сталося.
Добре. Автобусом поїду. Бувай.
Люба.
Послухай.
Я твоя мати. Я знаю тебе, як облуплену.
Я знаю, коли ти щаслива, сумна, зла, задоволена...
Зараз я бачу, що тобі боляче.
Я помиляюся?
Хлоє, будь ласка, не муч мене.
Тебе образили у школі?
У цьому річ?
Тебе хтось скривдив, люба?
Донечко моя...
Не хочу про це говорити. Я хочу це забути.
Якщо хочеш забути, я допоможу.
Ми підемо на пиво, спа-салон, по покупки...
Дівчачий день. Що скажеш?
Навряд чи я в гуморі.
Може, ти не в гуморі,
але це найкраще для тебе.
ШЛЬОНДРА. ХВОЙДА. СРАНА ПІДСТИЛКА.
СТРИБНИ З МОСТА. НЕ ПСУЙ ЖИТТЯ ІНШИМ.
Дай телефон.
Доню, ти прийшла розслабитися. Віддай.
Мені просто хочеться лежати на дивані.
Іди до Ісадори, якщо хочеш.
Ні, я залишуся з тобою і подивлюся фільм.
Гаразд?
Хлопці.
Нас виселяють.
- Що? - Нас? Ми заплатили за оренду.
Усю будівлю. Прийшло повідомлення із суду.
Будівля аварійна. Сказали виселитися за десять днів.
Але результати обстеження були хороші.
Охрініти. Це судовий ордер.
Якого біса це означає?
- Знайдемо нове житло. - За десять днів?
Ніхріна. Ми не виселимось.
Не нервуйся. Ми з Далмаром розберемося. Заспокойся.
Я нервуюся. Від бездіяльності ще гірше.
- Дай телефон. - Заспокойся.
Від цих слів я нервуюся ще більше.
- Тобі шкідливо нервуватися. - Нас виселяють.
Я нервуюся не без причини.
Дай, бляха, телефон!
Прокляття.
Що?
Що таке?
Нас виселяє компанія, якій належить будівля.
- І що? - Погляньте на назву.
ТОВ «Ісадора Хаус».
Як ти могла так зі мною?
- Не розумію, про що ти. - Невже?
Курва.
Бісова...
Ти не знаєш, про що я?
Хіба не ти запросила Хлою?
А потім злила відео?
Робиш мене схожим на покидька, а сама вдаєш жертву?
Якого біса?
Припини! Стій!
Боже!
Якого біса ти робиш? Га?
Цього вас вчать на тих сраних уроках?
Так.
Підійдеш ближче — натисну на тривожну кнопку.
Що?
Усе скінчено.
Назавжди скінчено, Раулю.
Ми з тобою у цьому разом.
Якщо забула.
Добре.
Іди у поліцію.
Кажи їм, що в біса хочеш.
Твоє слово вже нічого не варте.
Розкажи про Івана. Тобі не повірять.
Якщо дам свідчення, повірять.
Ходімо. Ходімо вдвох. Негайно.
Ходімо.
Якщо сяду я, ти — теж.
Як кривдник, спільник і співучасник.
Бо на Івана наїхала я,
але решта — твоя ідея. Чи ти забув?
То що? Йдемо чи ні?
Ні? Ходімо.
Ходімо.
Не піджимай хвоста.
Ходімо.
Я повернуся по речі.
Так.
Сміхота!
Отакої.
Сто років не було так весело у кіно.
- Добре провів час? - Так.
Гей, що це за музика?
Мабуть, він у гарному гуморі.
Що це за запах?
Пахне смачно.
Еріку, любий.
- Тьотю! - Що ти робиш?
Готую десерт на вечерю.
Ні, Еріку, вона питає, чому ти голяка?
А, це. Біля плити було жарко, тож я роздягнувся.
Будь ласка, одягнися.
Чому? Ми ж сім'я, чи не так?
Так, але одягнися, будь ласка.
Ні, шоколад підгорить.
Можна скуштувати?
Ні, я маю зробити це сам.
- Ні. - Облиш.
- Так. Дай я помішаю. - Ні.
- Так. - Ні, кажу.
- Так, будь ласка. - Ні.
- Прошу, Еріку. - Ні, кажу!
Еріку! Що ти робиш?
Досить!
Синку, ти як?
- Принесу аптечку. - Так, іди.
- Покажи. У тебе кров? - Так, трохи.
- Запаморочення нема? - Ні, все добре.
Ще попкорну!
Кіно — найкращий спосіб забути про лайно в житті.
«Життя не таке, як у кіно».
«Життя значно складніше».
«Новий кінотеатр „Парадізо“»
- Вмикай. - Так.
Ой.
Тут є ще трохи. Не лишай так, бо...
Добре.
Замастився у щось липке.
Вибач, кузене.
Клянуся, це не повториться.
Ти завжди так кажеш, але потім знову лажаєш.
Сходи до бісового лікаря.
Хріна лисого. Не хочу, щоб мене напихали ліками.
- Не дам розплавити мені мозок. - Тоді тобі доведеться вибратися.
Що?
Я прошу тебе сходити до лікаря і спробувати.
Зроби це для мене.
Але перш за все для себе.
Ми робимо щось разом.
Я знаю.
Ти це розумієш? Я...
Ні.
Я такий щасливий.
Я так пишаюся.
Справді?
Сумніваєшся?
Іноді. Та якщо чесно, це дуже мило.
Візьму собі випити. Я ж заслужила?
До зустрічі.
ШАЛЕНЕ ВІДКРИТТЯ
Ти!
- Ти до мене так говориш? - Так.
То припини, бо вижену тебе на хрін звідси.
- Що таке, Джоеле? - Ти ж нова власниця?
ТОВ «Ісадора Хаус».
Так. А що?
Через тебе нас виселяють.
Виписали судовий ордер, де написано, що будівля аварійна,
але це брехня.
Це срана афера.
Ви там живете?
То це ти наказала їх виселити?
Ходімо поговоримо.
Ходімо.
- Ми будемо безхатьками. - Так, це лажа.
Спробуй зрозуміти нас.
Чудово розумію. Але буде краще, якщо я сам з нею поговорю. Повірте.
Покажіть повідомлення суду.
- Авжеж. - Так.
Чорт!
Що таке?
Я просто шокований. Надішли це мені.
Чекайте внизу. Я з нею поговорю.
Чорт.
Трахне її, щоб вона передумала?
- Будівля в порядку. - Ні.
Вона аварійна, і жити там небезпечно.
Вони ж сказали, це брехня.
Що?
Усе міняється, коли бачиш справжні обличчя й імена.
До того ж, це наші друзі. Ти знаєш, що робити.
- Скасуй виселення. - Зроби ласку.
Не змішуй бізнес з нашими стосунками.
Бізнес чи оборудки?
- Це не оборудки. - Це не афера твого батька?
Ні.
- Ясно. - Ні.
Будь певен. Батько за мене не вирішує.
Поглянь. Це ордер про виселення.
Підписано суддею Каталіною Дуран.
Чорт. Це ж мама Росіо.
Оце збіг. Твій тато дав їй портфель, повний бабок.
Пазл починає складатися.
Скасуй виселення.
Що відбувається? Доню, все добре?
Так, тату. Усе добре.
Залиш нас, будь ласка, удвох.
Звісно.
- Що відбувається? - Нічого. Я зараз прийду.
Звісно, не поспішай. Але пам'ятай про наших гостей.
Так, я знаю. Одна секунда.
- Ти ж тут головна? - Так, я.
Я головна, але це не для слабаків.
- А деякі рішення... - Зрозумій правильно, Ісо.
Ти б ніколи не викинула людей на вулицю.
І не була б з тими, хто так робить.
Мамо, дякую, що провела зі мною вечір.
Слухай, я не хочу тебе нервувати.
Але...
не хочеш розповісти, що сталося?
- Ти на когось чекаєш? - Ні.
Дивно. Я відчиню, а тоді поговоримо.
Завтра, добре? Я завдяки спа така розслаблена.
Піду спати.
- Відпочинь. Люблю тебе. - Люблю тебе.
- Привіт. Хочу поговорити про минулу ніч. - Що?
Минулу ніч? А що вчора сталося?
Не розумію, чому ти втекла.
Я справді маю це казати, Іване?
Ти дитина.
Я облажалася з дитиною. Вживала наркотики.
Мені продовжити?
Ми довго тусили, і це було...
Годі.
До чого ти хилиш?
Я не був дитиною, коли ми фліртували?
Хто я тепер, місіс Робінсон? Матінко!
- Я не розумію. - Послухай мене уважно.
Я не хотіла,
не хочу
і я ніколи не хотітиму нічого з тобою мати.
Ти мене чуєш?
Я облажалася.
Цілковито. Тому й втекла.
Ми поцілувались, бо нас обох вставило
це кетамінове лайно.
Крапка.
Кінець історії.
Будь ласка, скажи, що розумієш.
Нікому про це ні слова.
Особливо Хлої.
Ти мене чуєш?
Ніколи.
Усе добре?
Так. Вибач за те, що сталося. Я завтра до лікаря.
Чудово, друже. Я щасливий.
- Люблю тебе, кузене. Ти ж знаєш. - Я теж тебе люблю.
- Візьми чогось випити. Я зараз. - Добре.
Привіт.
Як справи, друже?
Слухай, пустиш до себе на кілька днів?
Сьогодні з'їжджаю від кузена.
Але гульну з ним наостанок, щоб попрощатися.
Білого вина, будь ласка.
Добре, друже. Бувай.
Скоро поговоримо.
- Можна тебе на два слова? - Так.
Навіщо ти мене сюди привів?
Пам'ятаєш, як Ісадора казала,
що її батьки нібито підкупили твою маму?
Якого біса ти верзеш?
Вона не просто так сказала.
Не вірю, що це відбувається.
Що моя донька дійсно розділяє
з нами цю чудову мить.
Тож я хочу...
Я хочу запропонувати тост: за нас,
за «Ісадора Хаус»
і за перші кроки моєї дочки як підприємиці.
Мартіне.
Це моя остання послуга. Я занадто ризикувала.
Като,
ти знаєш, що це не тобі вирішувати.
А мені.
Так?
Нам.
Так? Нумо.
За нас. Будь ласка.
Так?
Люба.
Тату, я хочу скасувати виселення.
Перепрошую?
Ти почув.
Що за раптовий порив?
Це не порив, а наказ. Виселення скасують.
Усе.
Усе гаразд?
Просто охрініти як.
Ось я. Шукаю, кого б мені трахнути.
Бо я шикарно трахаюся.
А ще шикарно лажаю і підставляюся.
Вправно трахатися і паскудити життя іншим —
цього я навчилася від мами.
А підставлятися...
Це теж від мами.
Відвезти тебе додому?
Пообіцяй триматися від неї подалі.
Від кого?
Від моєї матері.
Тримайся від неї якнайдалі. Тікай.
Чому? Що відбувається?
Слухай.
Сонечку, вона і твоя мама теж.
Слухай, ти п'яна і верзеш казна-що...
- Вона твоя мама. - Вона не...
І моя теж. Ти мій брат.
Ти скажеш: «Не може бути, Хлоє, бо між нами з Кармен дещо було».
Ой!
Це правда.
Вона така.
Усе паскудить. Повсякчас.
Я така сама.
Це в мене в крові.
Не роби таке лице.
Ходи. Обійми мене, як брат.
Братику.
Але...
котику.
Я ХВОЙДА. НЕНАВИДЬ МЕНЕ!
Привіт.
Ой.
Ти п'яна і виставляєш себе дурепою.
Ні, все добре.
Ходімо зі мною.
- Ні. - Ходімо.
Ходімо нагору.
Можна?
Ти такий джентльмен.
Так краще?
Так, дякую.
Думала, ти штовхнеш мене через перила.
Чому? Через відео?
Я знаю, що це зробила Сара.
Я лише хотіла їй допомогти.
Вона попросила. Не знаю, як я у це встряла.
Так.
Вона хоче позбутися мене, так? Мабуть, сказала, що я монстр.
Такий, що штовхнув би тебе через перила?
Принаймні ти хоч щось отримала.
Так.
Тепер у мене офіційно образ шльондри, яка всім огидна.
Сара так робить. Використовує тебе, висмоктує всі соки,
руйнує самооцінку, псує твій імідж —
і зникає.
То ти ніколи не піднімав на неї руку.
Наче ти це визнаєш.
Що я таке питаю?
Здуріти.
Можна бути відвертим?
Уперед.
Я багато про що шкодую у наших стосунках.
І так, можливо, вона виводила мене із себе. І я не контролював себе.
Але Сара пробуджує в мені найгірше.
Вона це вміє. Присягаюся.
Так.
А потім змушує тебе почуватися лайном.
Знайомо.
Так.
Вона й тебе змусила почуватися лайном?
- Ага. - Ясно.
Ось що я тобі скажу.
Ти на це не заслужила.
Я думаю, що ти вродлива дівчина.
Щедра.
Яка допомагає людям.
Поглянь, як ти їй допомогла.
Слухай, котику.
Не треба їздити мені по вухах, якщо хочеш трахнути.
Так ти вирішуєш проблеми?
Так.
Добре.
Тоді зачекай тут хвилинку.
Добре.
До справи.
Привіт.
Знаю, я надто довго зволікав з відповіддю на все, що сталося,
але я мав багато перетравити.
Багато було сказано про відео, яке злили.
Було сказано багато брехні і завдано багато шкоди
людям, які на це не заслужили.
Можливо, у нас із Сарою була одна
з найпрекрасніших історій кохання у світі.
Але, на жаль, все скінчилося.
І скінчилося давно.
Я нікого не зраджував і не був невірним.
Зради не було, бо наші стосунки прогнили.
Мені дуже шкода, але нещодавній стрім Сари
був виставою з метою показати себе жертвою перед вами.
Це правда.
Дівчину, яка зі мною на відео, звуть Хлоя, і вона неймовірна.
Не хочу захоплюватися, але вона мені дуже подобається.
Вона ні в чому не винна і не ставала між нами,
бо ми із Сарою вже не були разом.
Я попрошу вас її поважати, бо вона на це заслуговує.
Я також прошу поважати її,
якщо в нас виникнуть стосунки, чого мені особисто дуже б хотілося.
Я просто хотів сказати вам це особисто.
Ну, і...
До зустрічі. Я вас дуже люблю, добре?
Що?
Що з обличчям?
Що це був за стрім?
Ти не мусив це робити.
Але...
дякую.
Це найменше, що я міг зробити.
Ти заслуговуєш на більше.
Ти дуже класна дівчина.
Ого.
А що це ти там говорив про якісь стосунки?
Ну, не знаю.
Чому ні?
Можливо, якщо захочеш...
Хочеш, підемо в номер?
Не наступаймо на ті самі граблі.
Чекай.
Припини, добре?
Добре. Але я не розумію. Ти відмовляєш мені?
Я хочу робити все правильно.
А для цього треба не поспішати.
Що це означає?
Вечері і прогулянки?
Чому ні?
Ми хочемо змінити ситуацію, так?
Тоді доведеться змінити підхід.
Слухай, хлопче, я не знаю.
Не грай зі мною в ігри. Я зараз засмучена і дуже чутлива.
Саме тому нам краще зустрітися в інший день.
Коли ти будеш собою і не боятимешся пізнати мене.
Добре?
Невдовзі поговоримо.
Дякую.
Мамо.
Що ти тут робиш?
- Росіо. - Які в тебе справи з татом Ісадори?
Я хочу поїхати додому.
Якщо підеш, не відповівши, я вирішу, що це правда.
Росіо, люба, я не знаю, що там тобі наказали,
чи що ти навигадувала, але я їду додому.
Привіт.
Що таке?
Нічого.
Якщо потрібна допомога, кажи.
Ти не знаєш, як важко не довіряти власній сім'ї.
Я теж не розмовляю з батьками.
Так, але в тебе є Ніко, тітка і дядько.
Ти не знаєш, як тобі пощастило, що ти ними.
Так.
Вони так багато для тебе роблять.
Ти б бачив Ніко, коли він говорить про тебе.
В нього очі світяться.
Так, але...
Колись він зрозуміє, що я цього не вартий.
Що я довбана фальшивка.
Чому ти так кажеш про себе?
Серйозно, ти маєш усвідомити,
який Ніко щасливий, відколи ти живеш з ними.
Людина, яка робить Ніко таким щасливим, точно того варта.
Ти ніяка не фальшивка.
Ти це серйозно?
Коли ти приймаєш себе,
ти неймовірний.
- Що? - Ти не підеш.
Звісно, піду. Що ти робиш?
Я сказав, що ти не підеш.
Дякую.
Ти достатньо забив баки моїй доньці.
Я лише відкрив їй очі на несправедливість.
Я так розумію, ти в нас розумний хлопець.
Інакше моя донька і секунди з тобою б не була.
Тож ти зрозумієш мене з першого разу.
Я не дозволю тобі більше налаштовувати її проти мене.
Якщо знову втрутишся,
проллється кров.
І я зроблю це власноруч.
Усе гаразд?
Так.
- Що відбувається? - Нічого.
У нас була просто дружня бесіда, еге ж?
Дякую.
Козел.
- Усе гаразд? - Так.
- Він тебе скривдив? Точно? - Точно. Що ти тут робиш?
Наглядаю за тобою.
Наказ тата.
Коли ти з тією дівчиною, ти легка здобич для її сім'ї. Сам бачив.
Не хвилюйся. Ми не разом. Можеш відчепитися.
Ти жартуєш.
Що? Ти злишся?
Не хотів, щоб я був з нею, а тепер злишся?
Тепер, коли в неї є влада, ти можеш стати нашою інсайдером.
Пау, не грай зі мною в ігри. Ти такий самий, як і вони.
- Що? - Ти таке саме лайно, що й вони.
- Май повагу. - Нізащо. Іди до біса!
Доброго ранку.
Хлопці!
Чорт, Далмаре, можеш спершу стукати?
Нас не виселяють.
Що?
Дідак зробив це.
Ісадора поступилася.
Іди до нас!
Але Еухеніо...
Еріка немає в кімнаті, і його ліжко досі застелене.
На мобільний дзвонила?
Так. Не відповідає.
Хіба ви не повернулися з вечірки разом?
Ні.
Що трапилося, Ніко?
Учора я сказав йому, щоб ішов до лікаря або вибирався.
Навіщо ти це сказав?
Він обіцяв, що піде.
Але...
Еріку, любий.
Я гуляв усю ніч, але я в нормі.
Кузене, я сказав, що піду, і піду.
Дядьку.
Можемо хоч зараз поїхати до твоїх колег-психіатрів.
Звісно, Еріку.
Сідай, поснідай з нами, а потім я тебе відвезу.
Що будеш?
Кави?
Пригощайся.
Я їду з Мадрида.
Не розумію, навіщо ти це робиш.
Бо в мене все у печінках, Луїсе.
Дістала моя сім'я, сім'я Ісадори
й Ісадора, коли вона з ними.
Чекай. Можеш конкретніше?
Почався повний капець, і це впливає на мене.
Це все. Я їду.
Добре, я зрозумів.
Але ж це правда, що Ісадора
скасувала виселення і відступила?
Звідки ви знаєте?
Ваші стосунки змінилися після приїзду Мартіна, її батька.
Він приїхав, почав воювати з твоїми через бізнес,
дурити Ісадору і...
це стало між вами, так?
А ви в біса звідки знаєте?
Га?
Гей.
Тобі вже краще?
Так.
Я відчуваю, що зробила те, що мала, так?
Я радий.
Ти знаєш, що це?
Так.
Допоможи викрити Мартіна — ми обидва виграємо.
Я його посаджу. Ти за його відсутності повертаєш Ісадору.
Але мені потрібен твій дозвіл на прослуховування ваших розмов.
І на використання їх у суді, коли настане час.
Ти даєш мені дозвіл?
Скажіть.
- То вам потрібен лише Мартін? - Так.
- Не моя сім'я і не Ісадора? - Обіцяю, тільки він.
Тоді я даю дозвіл.
Переклад субтитрів: Надія Сисюк