Samu.
Allt okej?
Ja, jag är bara törstig.
Somna om du.
Åh, satan…
Du mår inte bra.
Jag mår prima. Gå och lägg dig igen.
Omar…
Fan, förlåt. Jag är trött på att du ska se mig så här.
Som om jag vore sjuk. Jag är trött på att kroppen sviker mig.
Varför är jag så ängslig när allt är bra?
Det är inte konstigt.
Vi blev nästan av med lägenheten. Vi har gjort slut men delar säng…
Jo, men vi har kvar lägenheten. Och du är kvar här.
Vad händer när det inte är så? Själva frågan är patetisk.
Innerst inne är det som att jag ber dig att stanna.
Som om jag inte skulle klara mig utan dig.
-Så ser jag det inte. -Du kanske borde det.
Får jag hålla om dig?
-Sluta. -Vad är det?
Mår du bra?
Ja.
Men…
Jag börjar bli hård.
Jag blev också ganska hård.
Det vore riktigt illa och förvirrande om vi skulle ha sex.
Eller hur?
Jo, så vore det.
Det vore inte bra.
Vi borde nog inte.
Nej, vi gör det inte.
ELITSKOLAN
Hej, allihopa. Hur mår ni? Jag hoppas att ni har en bra morgon.
Min morgon är toppen.
Jag har en söt tjej här.
Kom och säg hej.
Hej! Oj, vad du glufsar i dig.
SLUT
INGA INLÄGG
Åh, fan.
-Det som gick så bra. -Vadå?
Du kunde ha använt en servett.
-Istället för att… -Vadå?
-Jag låtsades bara. -Jo…
Men du går alltid efter samma sak.
Efter nåt sexuellt, nåt slampigt.
Ursäkta?
Vänta nu…
Vi måste göra på ett nytt sätt för att resultatet ska bli annorlunda.
Vi måste båda ge en annan bild av oss själva.
I sociala medier, stories…
Du är väl inte sur?
Det är för ditt eget bästa.
Bli inte arg.
Får jag en kyss?
Vad sägs…?
Om vadå?
Om att skippa några lektioner och lägga oss i sängen?
Jag ska tänka på saken.
Okej.
Iván!
Ska du inte säga god morgon?
Jag vill inte ha nåt med min… Vår mamma att göra heller.
Hon har pajat mitt liv också. Dra inte mig över samma kam.
Vet du vad klockan är?
Jag kommer.
Omar hade en dålig natt. Han vaknade och kunde inte somna om.
-Inser du vad du håller på med? -Ja, jag hjälper honom.
Jag såg er igår.
-Är ni ihop igen? -Nej, det är klart vi inte är.
-God morgon. -God morgon.
-Kaffe, vad gott. -Varsågod.
-Vad pratar ni om? -Inget.
-Du har väl inte berättat…? -Nej.
Det finns inget att berätta.
Nej, inget alls.
Jag tar en dusch.
Vet han att ni inte är ihop?
Gör Rocíos mamma det här via sin stiftelse?
Det där är tunga bevis. Och därför lyder hon vår minsta vink.
Alla här håller på med nåt fuffens.
Nej, inte vi.
Inte längre. Jag tillåter inte det.
Inte? Snälla du. Det är inte du som bestämmer.
Du är en galjonsfigur.
Du hinner dö innan du medger att jag har gjort nånting rätt.
Som ägare har jag alltid gjort det rätta.
Jaså? Enligt vem då? Din pappa?
Han är inte direkt nöjd över att du stoppade vräkningen.
Inte jag heller.
Din pojkvän?
Det är inte konstigt. Du hjälpte honom och hans familj.
Blanda inte in Dídac.
-Vet du vad hans familj har för planer? -Vilka då?
De tänker köpa samtliga lägenheter i fastigheten som vi ville riva.
Om de tar över fastigheten kan vi inte expandera Isadora House.
Han övertalade dig för att köpa dem tid.
Det tror jag inte. Låt mig åtminstone betvivla det.
Lyssna på mig, för en gångs skull. Lita inte på honom.
Det rör sig om skumraskaffärer. Därför ville jag hålla dig utanför.
Jag ville att du skulle slippa det.
Om jag har försökt att komma emellan dig och Dídac,
så var det bara för att jag ville skydda dig.
-Vad har du gjort? -Allt möjligt.
Amazona?
Ja.
-Och skottlossningen. -Du är ju sjuk i huvudet.
-Det är allvarligt. -Det är inte för sent.
Hälsa pappa att du inte vill ha nåt med det här att göra.
Res bort, till Paris till exempel.
Du älskar Paris. Bara ett litet tag.
Tänk på saken, hjärtat.
Hej, allihopa. Hur mår ni? Jag hoppas att ni har en bra morgon.
Min morgon är toppen.
Jag har en söt tjej här.
Säg hej.
Hej!
-Du är skitsnygg. -Tycker du?
-Det känns inte som jag. -Inte?
Jag tycker att du ser bra ut. Och det känns verkligen som du.
När Sara har hämtat sina kläder fyller vi garderoben med dina, okej?
Okej.
Du brukar aldrig lyssna på din mamma, men hon verkar ha psykat dig.
Ja, den här gången lyckades hon.
Jag är redan skeptisk som det är, nu blev det ännu värre.
Jag bad dig stoppa vräkningen för att hjälpa de som bor där och våra vänner.
Jag har inget med min familjs affärer att göra.
-Svär på det. -På vadå?
Att du inte hjälper din familj före min familj eller mig.
Jag svär.
Okej.
Jag tror dig.
Jag trodde att jag klarade av det här, men det är så komplicerat.
Jag förstår precis. Du vet att du kan vända dig till mig.
-Och att jag älskar dig. -Och jag dig.
Jag har en halvtimme på mig att ta en kaffe med dig.
Varför är det så brådskande?
Vi behöver prata. Kom, så köper vi det där kaffet.
Är allt bra?
-Det ser inte ut så. -Jag kunde knappt sova.
Varför inte?
Oroar du dig för nåt?
Kan vi ha ett uppriktigt samtal? Det är en sak som plågar mig.
Naturligtvis.
Mamma…
Tar du emot mutor eller inte?
-Inte igen… -Vad får du i utbyte?
Jag är inte mutad. Det är nonsens.
Du tittar mig inte i ögonen. Säg sanningen, annars…
Annars vadå?
Jag låter inte dig hota mig.
Vi skiter i det där kaffet. Du kan dra åt helvete.
-Nico, har du tid? -Ja.
Vi ses.
Tror du att dina föräldrar går med på att jag sover hos er några dagar?
-Vet inte. Hur så? -Jag kan inte vara hemma.
Jag står inte ut med mamma. Hon ljuger mig rätt upp i ansiktet.
Det är lugnt. Jag hittar nånstans att sova.
Jag ska fråga dem.
Nej, det var inget. Jag vill inte vara till besvär.
Det är på grund av Eric.
Han mår bättre av medicinen. Jag vill inte trigga honom.
Skulle jag trigga honom?
Tack för att du tror att jag är kapabel till det,
men det är jag definitivt inte.
Men jag förstår, det gör inget.
Kom du. Det ordnar sig.
-Tror du? -Ja.
Nämen, vad påklädd hon är.
Jag har skaffat mig en ny stil.
Ny kille, ny stil… Undrar vem som bestämmer egentligen.
-Du vill se mer hud. -Nej.
Medicinen har befriat mig från orimliga fixeringar.
Visst… Han är förresten inte min kille.
-Raúl, vad gör du här? -Hej.
Jag tog med lunch till dig.
-Skulle vi inte ta det lite lugnt? -Det är bara en gest.
-Om du inte vill ha den… -Nejdå. Jag tar den gärna.
Tack.
Chloe!
Här är jag, din lilla jävel.
Varför svarar du inte i mobilen?
Vi ses där hemma.
-Var har du varit? -Här och var.
-Med honom? -Det angår inte dig.
-Är det Saras pojkvän? -Låt mig vara.
Vad är det med dig? Vi hade en jättetrevlig kväll.
Sen försvinner du och svarar inte när jag ringer.
-Vad är det med dig? -Du äcklar mig.
Jag står inte ut med dig. Hör du det?
-Hej. -Vad gör du här?
Du… Jag kom hit för att träffa Chloe.
-Vi har just lärt känna varandra. -Det visste jag inte.
-Inte? -Lycka till.
Tack. Förresten…
-Kommer du och hämtar dina saker sen? -Ja, vi sa ju så.
Chloe passar verkligen inte dig.
Ojdå… Det satt långt inne.
-Är du svartsjuk? -Försöker du göra mig svartsjuk?
Eventuellt. Funkar det?
-Inte om jag så vore död. -Hoppsan…
Det verkar som att du saknar mig redan.
Nu räcker det. Var tyst och låt mig packa mina saker.
BEKRÄFTA KODEN
INGA INLÄGG
Snygging!
Ris med kronärtskocka, som du älskar.
Hjälp mig att duka.
Underbart.
Ska vi vänta på Dalmar?
Nej. Jag äter hellre bara med dig.
-Omar… -Fan också.
Förlåt.
Jag vet att vi inte är ihop.
Jag lovar att jag inte inbillar mig, men…
Men det är så skönt att må bra, och…
Jag vill inte att vi ska förvirra oss själva.
Inte jag heller.
Men om jag får välja mellan att hasa runt här hemma
och få ångestattacker var femte minut eller att må bra och laga middag,
så väljer jag det sistnämnda.
Smaka.
Var det gott?
Ja, jättegott.
Så fort jag är frisk igen är du fri att göra vad du vill.
Säg inte så. Det låter fruktansvärt.
-Jag känner mig inte instängd. -Jo, lite.
Men jag kommer att bli frisk.
Då behöver du inte känna ansvar för mig och får vara med Iván, om du vill.
Hur är det med honom?
Jag pratar helst inte om honom med dig.
Är det så konstigt?
-Ja, lite grann väl? -Jo.
Du tror att jag är för skör för att höra att du har känslor för honom,
att jag ska bli deppig igen och att du ska fastna
i en ond cirkel som du inte kan ta dig ur.
Lugn, jag skämtar.
Jag raljerar över mig själv och situationen.
Nu kopplar vi av, äter en god middag, dricker lite vin…
Men inget sex.
Jag lovar.
Du behöver inte lova. Jag kan lova dig det.
Jag kommer!
Raúl, jag är här nu.
Hej!
Varför så mycket vin? Tre flask…
Vad fan gör hon här?
Hej, gumman.
Jag tog med mig whisky.
Toppen.
Du har inte sagt nåt, va?
Jag bjöd in henne för att lära känna henne bättre.
Utan att fråga mig?
Gå härifrån.
-Chloe… -Hon ska gå.
Carmen, ursäktar du oss?
Kom, så går vi in i köket.
-Inte förrän hon går. -Chloe…
Jag fattar ingenting.
-Kom nu. -Jag får panik.
Du förstår inte. Jag vill inte ha med henne att göra.
Lugna ner dig, älskling. Du kan inte bara flytta in här.
-Stör jag dig nu? -Nej, men vi skulle ta ett steg i taget.
Du sa precis "älskling".
Det bara blev så. Förlåt.
Vi sa väl att allt skulle gå rätt till? Sätt dig då och prata med henne.
-Jag vill inte ha med henne att göra. -Hon är din mamma, Chloe.
Hon är den viktigaste du har. Kom, så har vi en trevlig middag.
Du har mig vid din sida.
Okej?
Se så, ryck upp dig.
Maten är klar.
Rocío måste få veta att kvinnorna vanligtvis inte gör allt.
Vi delar lika på hushållsarbetet.
Pappa lagar ofta mat, men bara när det blir kyckling.
-Så är det faktiskt. -Ser ni?
Kyckling.
Ta för dig, Eric.
Nej. Medicinen dämpar hungern, och alla andra känslor också.
Det är normalt. Det blir bättre med tiden.
Det är helt okej.
Jag behövde lugna ner mig. Jag var för hyper.
Att känna sig mätt och trött hela tiden är som att vara stenad,
men utan att förstöra lungorna.
Man blir ju hungrig av att röka på.
Nico…
Kan vi sluta prata om droger nu? Vad ska vår gäst tro?
Exakt.
Vad jag ska tro? Jag gillar att se er så här.
Som en kärleksfull och stöttande familj som pratar om allt möjligt.
-Nyss var vi som en krutdurk. -På grund av mig.
Men de hade tålamod med mig. Jag är skyldiga dem en stor tjänst.
Så det blir piller livet ut för mig.
Även om jag aldrig känner nåt igen,
så överlever jag i alla fall.
Ett steg i taget. Du är jätteduktig.
Nico, ben eller bröst?
-Nå? -Bara kyckling.
Rocíos mamma utnyttjar stiftelsen för att bedriva handel med spädbarn.
-Det var som fan. -Det är riktigt hemskt.
Mina föräldrar utpressar såklart henne, så att hon gör som de vill.
Alla har nåt fuffens för sig.
KOPIERA ELLER FOTA AV DE DOKUMENTEN
Vem messade precis dig? Du ändrade min helt plötsligt.
Brorsan försöker kontrollera mig.
Isa.
Även om alla har nåt fuffens för sig, så går det inte ut över oss.
Det lovar jag.
-Gör du det? -Ja.
Älska med mig som om det vore för sista gången.
-Det låter som om det vore det. -Man vet aldrig.
Med tanke på våra familjer, domaren, utpressningen…
Vem vet vad som händer imorgon?
Det gör ingen.
Kan du inte somna bredvid Nico?
Han snarkar, va?
Får jag vara här ett tag?
Visst.
Jag lovade att jag inte skulle trigga dig, och så kryper jag ner i din säng.
Inget triggar mig så länge jag tar de där kemikalierna.
Accepterar du verkligen läget?
Ja.
-Jag gör det rätta. -Du är inte dig själv.
Men vad fan…
Du ska hjälpa mig, inte ifrågasätta mig.
Ja, förlåt.
Det var inte meningen. Förlåt.
Fan också…
Vadå?
Pillren gör mig livlös där nere.
Jag bryr mig inte om det.
Visst…
Men jag bryr mig.
Kan vi inte bara sova?
Du…
Sängen är för liten för två.
OLANZAPIN
-Tja. -Men tjena.
Hur är läget?
Läget själv?
Vad vill du ha?
Vi har meffe, speed, e, meskalin, ladd…
-Välj du. -Jag borde inte…
Han har blivit fin i kanten.
Du har blivit ett tamdjur.
Vem har ladd?
Det känns konstigt att se dig klädd så där.
-Det är inte din stil. -Det var en present.
Är det därför du gillar dem? För att du fick dem av Raúl?
Det där är inte du. Du ser ut som Laura Ingalls.
Vem då?
-Så vem är jag, enligt dig? -Det ska du få höra.
Du är en stark och självständig kvinna med en egen identitet.
Du har äggstockar av stål.
Du är ingen Barbiedocka som man leker med och byter kläder på,
eller som man väljer dockhus eller åsikter åt.
Hon är verkligen ingen Barbiedocka. Det är inte alls som du tror.
Carmen…
Jag är inte sån.
Hon gör som hon vill.
Jag önskar att vi kunde komma överens.
Det menar jag.
Jag har en idé.
Vad sägs om att ta en familjeselfie?
-Det är inte läge för selfies nu. -Jo. Vi måste göra nåt åt stämningen.
Kom igen.
Vänd dig om, Carmen.
Så ja.
RAÚL HAR PUBLICERAT EN STORY: MIDDAG MED FAMILJEN!
@PINKREBELLION19191919 LOGGADE IN
-Jag förstår verkligen inte. -Ingen har bett dig att förstå heller.
Och din expresspojkvän?
MEDDELANDE FRÅN RAÚL:
DU STALKAR MIG FRÅN ETT FEJKKONTO. MEDGER DU ATT DU SAKNAR MIG, STUMPAN?
Allt jag ber om är lite sunt förnuft. Du borde ha fått det från mig.
Från dig? Tillåt mig att skratta. Du har ingen skam i kroppen.
-Vad har jag gjort mot dig? -Fråga Iván.
Vad har ni gjort?
Oroa dig inte. Han känner till allt. Jag har berättat.
Sök inte upp honom. Han vill träffa varken dig eller mig.
-Chloe… -Nej.
Du borde nog gå.
Jag följer dig ut.
Låt henne vara i fred.
Håll dig borta från henne ett tag.
Och vad vet du, snorunge?
Hon är min dotter. Jag tänker inte låta dig köra med henne.
Ni mödrar vill era barn det bästa,
men ni förstår inte att det mesta ni gör skadar oss.
Hej då.
TILL IVÁN:
ÄR DU VAKEN? VI BEHÖVER PRATA
JAG VET ATT DU KÄNNER TILL ALLT
-Där var du. Ursäkta. -Det var en fin a cappella-konsert.
-Hörde du oss? -Firar ni att ni inte är ihop igen?
Det är vi inte.
Nej, ni har ju mer sex nu än vad ni hade när ni var ihop.
Omar är gladare nu.
Så du har sex med honom för att göra honom glad.
-Vilken bra strategi. -Det var inte så jag menade.
Vad annars?
Vet inte, men jag vill inte att du ska döma mig.
-Vill du vara med Omar? -Nej. Det är jag säker på.
-Vet Omar det? -Ja.
-Det tror inte jag. -Klart han gör!
I så fall manipulerar han dig.
Va? Omar är inte sån.
Jag menar inte att han gör det med flit. Han är en fin person och så, men…
Han gör vad som krävs för att få dig att stanna.
Han är fortfarande kär i dig.
Och du är en mjukis som låter honom göra det.
Alltså…
Det är mer komplicerat än så. Jag vill att han ska må bra.
Jo, det förstår jag.
Men det är dags att han tar ansvar för sitt eget liv.
Och du för ditt.
Vem du är enligt mig?
Inte den personen i varje fall. Det där är inte min dotter.
TILL ERIC: VAD GÖR DU?
Tjena!
Hej.
Vill du ha en öl?
Jag har hellre sex.
Åh, jävlar.
Tack och lov för Viagra.
Pillren gjorde mig helt slapp.
-Ja, men inte kolan? -Så fan heller!
-Jävla skitpiller. -Håll käften och knulla mig.
-Jag kommer snart. -Inte jag.
-Vänta. -Jag kommer…
Åh, satan!
-Kom, så dansar vi. -Jag hittar inte trosorna.
Vi ses där ute.
-Skynda dig, okej? -Okej.
TILL MAMMA:
ÄR DET HÄR DIN DOTTER?
TILL IVÁN: HEJ. DU SOVER SÄKERT…
CARMEN: ÄR DU VAKEN?
VI BEHÖVER PRATA JAG VET ATT DU KÄNNER TILL ALLT
JOEL: HEJ. DU SOVER SÄKERT…
-Hej. -Vad kul att du skrev.
-Det var just vad jag behövde. -Jag längtade efter att få prata med dig.
-Är det illa? -Inte att du vill prata med mig, nej.
Du…
-Kan vi ses? -Visst.
Det kan vi.
Vi ses hemma hos mig.
Hej.
-Vad har hänt? -Jag ville träffa dig.
Jag ville vara med dig.
Men jag vet inte om jag är bra för dig.
Du är det enda som är bra för mig just nu.
Jag behöver en bra människa.
Mår du bra?
-Du skakar. -Ja, jag mår bara bra.
Iván…
Ja?
Jag vet inte hur det blir med Omar.
Det är så komplicerat.
Vill du vara här?
Det är allt jag önskar.
Samma här.
Jag vill fokusera på oss två.
Jag menar det.
Det är det enda jag vill. Det enda.
Jag har lust att skita i allt och bara vara med dig.
Bara med dig.
Nico.
Din kusin är inte hemma.
Jag tror att han gick hemifrån igår, och att det är mitt fel.
Vad är det?
Det här är kopior på föreskrifter för kommunägda fastigheter och bostadshus.
Inget här binder Catalina vid brott.
Inget alls.
Varför sover du på soffan?
Vad gör du?
Omar…
Kom igen.
-Har du tagit nåt? -Nej, jag mår bra.
Så fan heller.
-Du som mådde så bra igår. -Det var bara en lögn.
Han vill inte vara med mig. Han har varit ute hela natten.
Jag väntade på soffan som den idiot jag är.
Jag är patetisk.
Han är säkert med Iván. De är väl ihop igen.
Du kan inte mena allvar.
Ska du bryta ihop varje gång han lämnar dig?
-Sorgen gör dig självisk. -Jag vill inte må så här.
Men jag kan inte hjälpa det. Jag kan inte det.
Du…
Du må vara sjuk, men Joel förtjänar bättre.
Låt det inte gå ut över honom. Du mår inte bättre av det.
Det funkar inte så, och det vet du.
Ska vi gå?
-Vart då? -Till kaffeautomaten.
-Här på skolan? -Ja.
-Ska vi inte gå nån annanstans? -Det tar inte lång tid.
Jag går rakt på sak.
Jag skiter i generna.
Du fanns inte där för mig.
Därför är du inte min mamma, och jag inte din son.
-Hur mycket vill du ha? -Förlåt?
Hur mycket pengar?
Det kan inte vara en slump att modersinstinkten väcktes
just när pappa dog.
Du vill åt dem, va?
Åt pengarna.
-Nu är du väldigt orättvis… -En halv miljon?
En miljon?
Två miljoner?
En för varje försummat barn?
Det blir bra.
Vi säger två miljoner.
Jag ber advokaterna att föra över pengarna.
Ha ett bra liv.
Hej.
Jag bor hos mina föräldrar ett tag.
Jag klarar mig, det lovar jag.
Det blir bäst så för oss båda.
Vi hörs.
Tack för allt du gjort för mig.
Jag älskar dig.
Undertexter: Viktor Hessel