Marcos Dalgo Alonso.
-Velkommen. -Velkommen.
Joel Castellano Soler.
Velkommen.
Tak.
Velkommen.
Chloe Ybarra Silva.
-Velkommen. -Tak.
Velkommen.
Godt. Tillykke, alle sammen. I er nu fuldgyldige medlemmer af Alumni.
-Jeg er ked af det. -Du er ikke ked af det!
Du er et røvhul og en egoist.
Du vil fortryde det her resten af dit forpulede liv. Jeg sværger.
Du ser skidt ud. Er noget galt?
Alting stort set.
Hvad kan jeg gøre for dig?
Jeg savner min far meget, Luis.
Han tager ikke telefonen, og når han gør, lægger han hurtigt på, og jeg vil se ham.
Jeg vil sige undskyld og fortælle ham, at han havde ret,
og at han må hjælpe mig, for jeg kan ikke klare det mere.
Du vil besøge ham.
Ja.
Isa, reglerne for din fars fængsling tillader ikke besøg.
Hvad vil du have?
Nej, så skylder du mig to tjenester. To store tjenester.
Kom med det. Sig, hvad du vil have.
Skal jeg bestille roomservice?
Ja, god idé.
Gør dig i stand. Behold ikke pyjamassen på.
Klæd dig af, gå i bad, skift tøj. Hvad ved jeg?
Gør dig lækker til middagen.
Er du sikker på, du kan ordne det med min far?
Jeg vil gøre alt det, jeg kan.
Og smil, min pige.
Du er kønnere, når du smiler.
Kom så, gå i bad.
Jeg går, okay? Jeg har et møde med Virginia.
For resten, dit første Alumni-arrangement er i morgen.
Før jeg glemmer det.
Jeg lægger det her.
Hvad er det?
Kontingentet.
Hvad mener du? Er der et kontingent?
Ja. Selvfølgelig er der det.
Vi betaler arrangementer, ture
og symposier, som bare er undskyldninger for at more os i udlandet.
Vedligeholdelse og bla, bla, bla.
To tusind euro i kontingent. Laver du sjov?
-Nej. -Om måneden?
Tusind euro om måneden og tusind for arrangementet.
Og det er billigt.
Jeg sover her, og jeg er bartender, okay? Jeg kan ikke engang betale 100 euro.
Derfor accepterer vi ikke stipendiater.
Okay. Jeg betaler dine udgifter.
Ikke tale om. Skolen bliver allerede betalt af min…
-Din… -Iván.
Bør jeg bekymre mig?
Nej. Jeg nægter at være afhængig af ham, dig og nogen som helst.
Tænk på det som et lån.
Okay. Hvornår betaler jeg dig? Og hvordan?
Hør, hvad vi gør.
Arrangementet i morgen er en konkurrence med en meget stor præmie.
Kontingenter, udgifter og det, der står i banken,
går normalt til velgørenhed.
Men hvis jeg vinder, og det gør jeg altid, så giver jeg dem til dig.
Er jeg din velgørenhed nu?
Joel, med sådan en præmie skal du ikke bekymre dig om kontingenter,
undervisningsgebyrer og mange andre ting i lang tid.
Skat, du aner ikke, hvor stolt jeg er dig, og hvor meget det glæder mig.
Du omgås familien Krawietz.
Kaffe? Sukkerfri cola?
Hans reaktion er naturlig.
-Du slog op med ham via WhatsApp. -Ja.
Det var den bedste måde.
Ja, fordi han var nok alene hjemme
i et trygt rum, hvor han kunne reagere, som han havde brug for.
-Selvfølgelig, skat. -Ja.
Unge mennesker i dag er så betænksomme…
Hvem afbryder nu?
-Køb noget i automaten. -Hvad sker der?
En pestilens, der vil se mig igen. Og jeg vil ikke.
Cappuccino. Tak.
ET HUNDREDE TUSIND EURO I 50-EUROSEDLER I EN SPORTSTASKE.
BAGAGEBOKSE
Du ser godt ud, far.
Og du ser meget tynd ud.
-Hold op. Nej. -Jo. Du spiser ingenting.
Nå…
Hvordan går det?
Ad helvede til.
Temmelig skidt, hvis jeg skal være ærlig.
Jeg troede, du var stærkere end som så.
At ingen kunne stoppe eller knække dig.
At du var en loyal datter.
Far, tilgiv mig.
Ja, men det får mig ikke ud herfra.
Men det gør det, som jeg vil bede dig om.
Ja, hvad som helst.
Kan du huske Cibrán?
-Nej, hvem er det? -Du har set ham tusind gange.
-Du tænkte nok kun på dig selv. -Stop.
Vi handlede med ham flere gange.
Vi endte med at skylde ham en masse penge.
Hvor mange penge?
-Mange. -Mener du dig og mor?
Nej, vi skylder ham alle tre. Dig, mor og mig.
Fordi du er ejeren nu.
Sælg det hele til Cibrán uanset prisen.
-Jeg sælger ikke noget til nogen. -Jo.
-Det er dumt at sælge. -Du gør det.
Giv ham, hvad han beder dig om.
Med de penge skynder du dig tilbage og får mig ud.
Det er din prioritet. Glem forretningen.
Din prioritet er
at betale min kaution og få mig ud, så vi kan rejse til Argentina.
Ja.
Det er det eneste sted, hvor jeg måske en dag
kan glemme, hvilken skuffelse du har været som datter.
Du overdriver helt vildt. Jeg kan løse det.
-Jeg betaler gælden, Cibrán… -Isadora…
Jeg kan tjene penge…
Isadora! Du hører ikke efter.
Sådan bliver det.
Tiden løber ud.
Hvad mener du, far?
Når du går herfra, opsøger du Cibrán,
og du gør præcis, hvad jeg bad dig om.
Nej. Stop.
Der er meget, jeg vil sige.
Skuffer jeg dig virkelig?
Hej.
Skat. Hør på mig.
Vent, fortæl mig noget. Hvordan har du det?
For helvede!
Forbandede mær!
Hej.
Jeg er Chloes mor.
Du ser så bekendt ud.
-Du kender min datter, ikke? -Jo, det gør jeg. Ville du noget?
-Jeg leder efter en lidt sort fyr… -Undskyld…
Eller ikke "lidt."
Dalmar.
-Dolmar. -Dalmar.
Undskyld, jeg er dårlig til navne, især de eksotiske.
-Ja. -Er han hjemme?
Det er han. Jeg så ham gå ind.
Jeg så ham ikke komme ind, men… Dalmar!
Chloes mor vil tale med dig.
Hej.
Lad os gå en tur, smukke.
Jeg vil fortælle dig noget om Chloe.
Jeg skal af sted. Så får I fred.
-Okay. -Omar, nej. Vent.
-Rart at møde dig. -Gå ikke.
-Hav det godt. -Der er brev til dig.
Hej.
Bor her ellers nogen?
Er du sikker?
Må jeg få et glas vand? Med is.
Hvad vil De?
Lad os være dus.
Du afpresser mig jo.
Er du bange for politiet, Dalmar?
Hvad?
Det er jeg også.
Hvis politiet ser videoen, vil de måske tro,
at jeg var indblandet i det, der skete med Raúl.
Og sådan var det selvfølgelig ikke.
Som hvis…
Som hvis jeg tog denne kniv…
…og skar mig,
og jeg sagde til politiet, at du gjorde det.
Hvem ville de tro?
En hvid, spansk kvinde i en vis alder
eller…
Behøver jeg sige mere? Nej, vel?
Godt, søde.
Giv mig pengene tilbage, okay?
Vi glemmer videoen og hele redeligheden,
som om intet var hændt.
Hvad siger du?
Hej.
DEN SPANSKE UDLÆNDINGESTYRELSE
EN MÅNED TIL UDREJSE
Kunne vi ikke mødes et andet sted?
Det tager et øjeblik. Kom.
-Endnu et lån er blevet afvist. -Det er fandeme utroligt.
Blev bankerne enige om ikke at låne mig penge?
Et glas vand?
-Nej. -Okay.
Sælg til din families ven. Cimbel?
Cibrán? Nej, det kan jeg ikke.
Ved du, hvordan det føles altid at skuffe ens far?
Jeg er muslim og homo. Jeg ved det.
Det er sandt. Undskyld.
Jeg er nødt til at redde forretningen og gnide mine forældres snuder i det.
Det er jeg nødt til.
Jaså?
Hvordan?
Hey. Nej.
Rolig. Kom her.
-Du kan ikke lide at græde foran folk. -Jeg græder ikke.
Men jeg kan ikke mere.
Er du ikke Iváns bedste ven?
Er han ikke de trængendes protektor?
Jeg kan ikke. Det er for pinligt. Det er mange penge.
Det har man venner til.
Ved du, hvad du går ind til?
Alumni er fascister.
-Min søster kender dem. -Det er jeg ligeglad med.
Vil du være med i en fascistisk sekt?
-Jeg kører mit eget løb. -Som er?
At skabe kontakter.
Som du ikke har råd til.
Jeg finder en løsning på det med kontingentet og alting.
Det gør jeg altid.
Joel, Las Encinas skal også sikre din fremtid, og se på mig.
Åbn øjnene.
Det går din søster godt.
Eller hvad?
Der kan du se.
Pludselig stivnede du.
Vær sød at svare, hvis du kan.
Det er meget.
Det ved jeg.
Hør her, Isa…
Hvis jeg låner dig alle de penge,
skal du love, at du betaler mig først.
Før du betaler andre långivere, dækker udgifter,
og længe før det måske giver overskud.
Hvilket jeg tvivler på.
-Hvad? -Hør her.
Betal mig før alle andre.
Betal resten.
Dæk udgifter.
Og så overskud.
Overskuddet deler vi selvfølgelig, men jeg tvivler på, det giver overskud.
-Du stoler ikke på mig. -Jo.
Nej. Jeg kan ikke tro det.
-Jo, men strukturen kollapsede forleden. -Hvad skal jeg gøre ved det?
Ser du nogen politianmeldelse?
Jeg havde papirerne. Den kollapsede.
Et skide uheld. Den slags sker. Hvad kan jeg sige?
Det er utroligt.
Mine forældre, min bedste ven. Ingen stoler på mig.
-Jeg stoler på dig, men… -Glem det, Iván. Tusind tak.
Jeg henter regningen. Og du får fandeme ikke rabat.
Skat?
Ja?
Du talte med Cibrán, ikke?
Hvad?
Nej. Jeg endte med at lade være.
Hvad mener du med det?
-Jeg finder en anden løsning, mor. -Stop! Lyt til mig for en gangs skyld.
Din far bad dig sælge alt til Cibrán.
Og det gør du. Hører du mig?
-Mor… -Vi får din far ud af fængslet.
Du anbragte ham der, din lunefulde møgunge.
Ved du, hvad vi gør? Vi ringer til Cibrán nu.
Du taler med ham foran mig, for du forstår det åbenbart ikke. Her.
Hej, Cibrán. Hvordan går det?
Nej, det er Isadora, hendes datter.
I lige måde.
Er det dit tilbud? Jeg har mere i banken.
Det udligner jeres gæld til mig.
-Jeg skal betale min fars kaution… -Tag dem, eller lad være.
Hvad skylder vi?
Nej.
Jeg har givet din far for meget tid. Han får ikke mere.
Beslut dig i dag.
Ja? Optaget!
For helvede…
Fandens også. Tisser alle på samme tid?
OMKLÆDNINGSRUM
-Hvad så? -Hvordan går det?
Fint. Hvad med dig?
-Fint. -Det glæder mig.
Er det med Alumni-arrangementet sandt?
Hvor ved du det fra?
-Chloe sagde det. -Det burde hun ikke.
Nej, Chloe fortalte os det ikke.
Chloe sagde det til Sonia for Erics skyld.
Men Eric taler ikke med hende, så Sonia sagde det.
Eric taler heller ikke altid med mig, men det gjorde han denne gang,
og han sagde det.
-Passer det eller ej? -Nico, hør her.
Det, der sker i Alumni, bliver i Alumni.
-Det vil sige ja. Hvor? -Det kan jeg ikke sige.
Men præmien vil blæse dig bagover.
-Vil du høre? -Ja.
-Men du siger ingenting. -Nej.
Hvad laver du?
Jeg tager med jer.
Det kan du ikke, søde.
Vent.
Vil du noget?
Jeg vil deltage.
Hvad?
-Jeg har ikke… -Nej, hun sagde det ikke.
Hvem så?
Hvad ved jeg? Må jeg deltage eller ej?
Nej.
Det er kun for Alumni. Beklager. Hej.
Og hvis du får en andel af Isadora House som betaling?
For at deltage. En procentdel.
Hvad fanden siger du?
-Du er ved at miste forstand -Klap i.
Hør nu her, Isa.
Godt. Fortsæt.
Hvis jeg vinder, er præmien naturligvis min.
Hvis jeg taber, får du en del af Isadora House.
Din ruinerede natklub?
Det er meget mere end en natklub.
Og du redder den. Er du ikke den bedste til alt?
Kom så.
Vi ses om lidt.
Fascisten and the Furious.
Kysser du mig held og lykke?
Hvis du gør dig fortjent til det.
Kom nu bare her.
Isa?
Seriøst?
Drop det. Jeg gør det alligevel.
Du kan jo ikke køre!
Jeg kører perfekt.
Ja, på indkøb, men ikke et ræs.
Du slår dig selv ihjel.
Som om jeg har meget at miste.
Fandens!
Iván! Kom.
Ud, tilbage
og ud igen.
Den, der kommer først, vinder.
Er I klar, piger?
Er I klar, drenge?
Om tre,
to,
en!
-Joel, sig ikke "kør!" -Hvad?
Isa!
Kør!
Isa!
Kom så!
-Hvad laver du her? -Sur over, du ikke er grunden?
-Hun kan ikke køre! Hun kan blive dræbt! -Hun valgte det selv.
Du er egoistisk.
Mig? Er jeg egoistisk?
Hvad?
Hvis jeg var her for dig, havde du så ikke kysset Héctor?
Er I sammen?
Joel!
Isa!
Iván!
Iván, for helvede!
Joel, kom!
Nej…
Flyt dig!
Joel, hør på mig. Se på mig.
Iván?
Kom, op med dig.
Kom så.
-Går det? -Ja.
Kom.
Vent, kom.
Er du okay? Rolig.
Se på mig.
Er du okay?
-Ja. -Ja?
Er du okay?
-Ja, det tror jeg. -Fedt.
Skal vi tale forretninger?
-Undskyld? -Jeg taler ikke med dig.
-Hvilke forretninger? -Din.
Din forretning er min.
Hvad taler du om?
Hun tilbød en andel for at deltage.
Jamen…
Det er umuligt.
Jeg taler ikke med dig.
Det er du nødt til.
Jeg ejer Isadora House.
Hvad?
Isa solgte natklubben til mig i går,
og jeg ved ikke, hvorfor hun lovede dig noget, der er mit.
Den står i mit navn, så du må tale med mig.
Du står i gæld til Alumni.
Den indkasserer vi.
Det lover jeg dig.
Tak.
Jeg hader dette lortehul.
Det er godt, det er ovre.
-Hvornår skriver du under? -Det gør jeg ikke.
-Hvad? -Han tilbød mig peanuts, mor.
-Hvad sagde din far? -Jeg er ligeglad.
Det var et lortetilbud.
Jeg måtte næsten betale. Og det dækkede ikke kautionen.
-Han sagde, at med fars gæld… -Nævnte han gælden?
Han talte kun om den.
Hvad mere sagde han, Isadora? Hvad mere?
At jeg skulle svare ham i går.
Jeg vil se min mand.
-Jeg vil se min mand. Det haster. -Frue.
-Rør mig ikke! Jeg vil se ham. -Vær sød at falde ned.
Han hedder Martín Artiñán.
Jeg vil se ham. Det haster.
-Roberta! Hvad er der? -Rør mig ikke!
Mor, hvad sker der?
Nej.
Nej!
Nej. De slog ham ihjel.
De slog din far ihjel.
De slog ham ihjel.
Du slog ham ihjel.
Du slog ham ihjel!
Din lunefulde junkiemær! Du slog ham ihjel!
Dig! Du er det værste, der er sket mig.
Det værste!
Min stakkels Martín…
Tror du, jeg er bange, betjent?
Hvad?
Truer du mig?
Ved du hvad?
Jeg venter ikke på, du lytter.
Svin som dig fortjener næsten at dø.
Jeg smadrer dig, og jeg gør det lige nu.
Tekster af: Vibeke Petersen