Marcos Dalgo Alonso.
- Bun-venit! - Bun-venit!
Joel Castellano Soler.
Bun-venit!
Mulțumesc.
Bun-venit!
Chloe Ybarra Silva.
Bun-venit!
- Mulțumesc. - Bun-venit!
Bun. Felicitări tuturor!
Sunteți membri deplini ai Alumni.
ELITA
- Îmi pare rău. - Nu-ți pare rău deloc, Joel!
Ești un ticălos egoist.
Mă jur că vei regreta asta cât o să mai trăiești. Jur!
Nu arăți bine. Vreo problemă?
Numai probleme.
- Zi-mi ce pot face pentru tine! - Mi-e dor de tata, Luis.
Nu răspunde la telefon
sau, când răspunde, închide imediat și aș vrea să îl văd.
Vreau să îi cer scuze, să îi spun că a avut dreptate
și să îl rog să mă ajute, fiindcă nu mai suport.
Vrei o vizită personală.
Te rog!
Isa, regimul de detenție al tatălui tău nu permite vizite.
Ce vrei în schimb?
Nu, mi-ai rămâne datoare cu două favoruri. Și încă mari.
Hai, cere-mi oricum!
Să comand room-service?
Da, bună idee.
Dar aranjează-te! Nu poți sta în pijamale.
Dezbracă-te, fă un duș, schimbă-te! Nu știu.
E o cină specială.
Sigur mă ajuți cu vizita la tata?
Voi face totul. Poți conta pe asta.
Zâmbește, femeie!
Te plac mai mult când zâmbești.
Hai, du-te și fă un duș!
Plec, bine? Mă văd cu Virginia.
Apropo, mâine e primul nostru eveniment Alumni.
Era să uit.
Las asta aici, bine?
Ce este?
Taxa ta.
Cum adică? E o taxă?
Da, Joel. Sigur că e o taxă.
Plătim pentru evenimente, excursii, simpozioane…
Sunt doar pretexte ca să ne facem de cap.
Costuri cu întreținerea și tot așa.
O taxă de 2.000 de euro. Tu glumești?
- Nu. De ce? - Pe lună?
O mie pe lună, o mie pentru evenimentul de mâine.
Și e unul ieftin.
Héctor, eu n-am casă și sunt chelner, da?
- N-aș putea plăti nici 100. - De-aia nu primim puști cu bursă socială.
Bine. Mă ocup eu de taxele tale.
Nu se poate! Taxa de studii e deja plătită de…
De…?
Iván.
Să îmi fac griji?
Nu. Refuz să depind de el, de tine sau de oricine.
- Ia asta ca pe un împrumut! - Când ți-l dau înapoi? Și cum?
Ce zici de asta?
Să zicem că evenimentul de mâine e un concurs cu un premiu uriaș.
Banii de taxe și ce mai avem în cont îi donăm de regulă unor cauze caritabile.
Dacă voi câștiga ca de obicei, ți-i voi da ție.
Sunt o cauză caritabilă acum?
Joel, cu un asemenea premiu
nu-ți mai faci griji pentru bani mult timp de-acum încolo.
Nici nu știi ce mândră sunt de tine și ce mult mă bucur.
Să fii primită de frații Krawietz.
O cafea? O Cola Light?
E normal să se poarte așa.
Ai rupt-o cu el pe WhatsApp.
Știu. Dar așa a fost cel mai bine.
Probabil că era acasă singur,
într-un loc sigur, unde a putut să reacționeze cum i-a venit.
- Sigur, draga mea. - Da.
Tinerii sunt foarte atenți în ziua de azi…
Cine ne întrerupe acum?
- Ia-mi ceva de la automat! - Ce este?
Nimic. Unul care insistă să ne vedem și nu vreau.
Cappuccino. Mulțumesc.
O SUTĂ DE MII DE EURO ÎN BANCNOTE DE 50, ÎNTR-O SACOȘĂ SPORT.
SEIFURI PENTRU BAGAJE
Arăți bine, tată.
Iar tu ești prea slabă.
- Zău așa! Nu sunt. - Ba da. Nu mănânci.
Ei bine…
Cum îți merge?
Ca naiba.
Cam nașpa, să fiu sinceră.
Credeam că erai mai tare.
Că nimeni nu te putea opri.
Că erai o fiică credincioasă.
Tată, iartă-mă!
Da, dar asta nu mă scoate de aici.
Dar ce te voi ruga să faci mă va scoate.
Sigur. Orice vrei să fac.
Îl mai știi pe Cibrán?
Nu. Cine e?
L-ai văzut de multe ori. Probabil te gândeai la tine.
Te rog!
Am făcut afaceri cu el de câteva ori.
Să spunem că îi mai datorăm mulți bani.
- Câți? - Mulți.
- „Noi”, adică tu și mama? - „Noi”, adică noi trei. Cu tot cu tine.
Fiindcă acum tu ești patroana.
Vreau să îi vinzi tot lui Cibrán, indiferent de prețul pe care îl oferă.
- Nu. Nu vând nimic nimănui. - Ba da.
- E o prostie să vând. - O vei face.
Dă-i ce vrea și acceptă oferta!
Cu banii ăia, vii repede și mă scoți de aici.
Asta e prioritatea ta. Nu salvarea afacerii.
Prioritatea ta e să îmi plătești cauțiunea ca să putem pleca toți trei în Argentina.
Da, te rog.
Singurul loc unde, într-o bună zi,
aș putea uita cât de mult m-ai dezamăgit.
Exagerezi, tată. Pot rezolva totul.
- Voi plăti datoriile… - Isadora…
Voi face profit…
Isadora! Tu nu mă asculți.
Nu discutăm asta.
Nu am mult timp.
Cum adică, nu ai timp?
Pleci de aici, te vezi cu Cibrán
și faci exact ce ți-am cerut.
Nu. Stai așa!
Am multe de spus.
Chiar te-am dezamăgit ca fiică?
Ciao!
Bebi! Dragule, ascultă-mă!
Spune ceva! Cum te simți?
Futu-i!
Târfa naibii!
Bună!
Bună! Sunt mama lui Chloe.
Pari cunoscut.
- O știi pe fiica mea, nu? - Da.
Cu ce vă pot ajuta?
- Caut… - Doamnă!
…un puști cu pielea cam neagră.
Nu „cam”.
Dalmar.
- Dolmar. - Dalmar.
Scuze, încurc numele. Dacă sunt exotice, e și mai și.
- Bun. - E acasă?
Ar trebui. L-am văzut intrând.
Nu l-am văzut, dar… Dalmar!
Te caută mama lui Chloe.
Bună!
Facem o plimbare, frumosule?
Trebuie să îți spun ceva despre Chloe.
Eu plec. Vă las singuri.
- Bine. - Omar, nu! Așteaptă!
- Mi-a făcut plăcere. - Nu pleca!
- O zi bună! - Ai o scrisoare.
Ciao!
Mai locuiești cu cineva?
Ești sigur?
Îmi dai un pahar cu apă? Cu gheață.
Cu ce vă pot ajuta?
Poți să mă tutuiești. În definitiv, mă șantajezi.
Ți-e frică de poliție, Dalmar?
- Ce? - Și mie.
Dacă poliția ar vedea filmul,
ar putea crede că am fost implicată în ce a pățit Raúl.
Și evident că nu am fost implicată.
E ca și cum…
Ca și cum aș lua cuțitul ăsta…
Și m-aș tăia.
Apoi, la poliție, aș da vina pe tine.
Spune-mi, pe cine ar crede?
O spaniolă albă între două vârste
sau…
E nevoie să continui? Nu e, nu?
Haide, dragule!
Dă-mi banii înapoi, bine?
Uităm de filmuleț și de toate prostiile, de parcă nu s-a întâmplat nimic.
Ce părere ai?
Pa!
GUVERNUL SPANIEI BIROUL PENTRU IMIGRĂRI
O LUNĂ PENTRU PĂRĂSIREA ȚĂRII
Nu ne puteam vedea altundeva?
Doar o clipă. Vino!
- Încă un credit refuzat. - Nu-mi vine să cred, omule.
S-au înțeles toate băncile să mă refuze?
Vrei un pahar cu apă?
Nu.
Atunci vinde-i localul amicului de familie! Țipar?
Cibrán? Nu pot.
Știi cum e să simți că ți-ai dezamăgit părinții?
Sunt musulman și gay. Chiar știu.
Asta așa e. Scuze!
Eu trebuie să salvez afacerea și să le arăt alor mei că am reușit.
- Asta trebuie să fac. - Da?
Cum?
Nu! Haide!
Vino încoace!
- Să nu te vadă plângând! - N-o să plâng. Dar nu mai pot, Omar.
Nu ești tu prietenă cu Iván?
Și nu e el îngerul celor nevoiași?
Nu pot. Aș muri de rușine. E o grămadă de bani.
Pentru asta există prieteni.
Omule, îți dai seama în ce te bagi?
Alumni e un cuib de fasciști.
Sora mea îi știe. Sunt de groază.
- Nu-mi pasă. - Ce, că intri într-o sectă fascistă?
- Îmi văd de ale mele. - Și anume?
- Îmi fac relații. - Pe care nu ți le permiți.
O să găsesc eu o soluție cu taxele și tot restul.
Asta fac întotdeauna.
Joel, și Las Encinas ar trebui să îți asigure viitorul. Uită-te la mine!
Haide, trezește-te!
Sorei tale îi merge bine.
Nu-i așa?
Poftim!
Te-ai încordat brusc.
Aș aprecia un răspuns, dacă se poate.
Suma e mare.
Știu.
Ce să zic, Isa…
dacă îți dau cât îmi ceri,
promite-mi că mă vei plăti primul.
Înaintea altor creditori, altor furnizori și înainte să ajungi să faci profit.
Și mira-m-aș să faci.
- Ce? - Uite!
Mă plătești înaintea celorlalți.
Îi plătești pe ceilalți.
Acoperi cheltuielile.
Și faci profit.
Orice profit va fi distribuit, evident.
- Dar m-aș mira să fie cazul. - N-ai încredere în mine.
- Ba da. - Ba nu. Nu-mi vine să cred.
- Am, dar schela aia s-a prăbușit recent. - Ce e cu schela, Iván?
E vreun raport al poliției?
Am avut acte. Schela s-a prăbușit. Ghinion.
Se mai întâmplă, ce să-i faci? Nu-mi vine să cred.
Ai mei și cel mai bun prieten nu au încredere în mine.
- Eu am, dar… - Lasă, Iván. Mersi oricum!
Le zic să aducă nota. Nu primești reducere.
Bebi?
Da?
Ai vorbit cu Cibrán, nu?
Nu. Până la urmă, n-am vorbit.
- Cum adică „până la urmă”? - O să găsesc altă soluție, mamă.
Ajunge, bebi! Ascultă-mă măcar o dată!
Tata ți-a spus să-i vinzi totul lui Cibrán și asta o să faci! Mă asculți?
- Mamă, nu… - Îl scoatem de la închisoare.
Unde a ajuns din cauza capriciilor tale.
Știi ce o să facem? Îl sunăm pe Cibrán chiar acum.
O să vorbești cu el de față cu mine, fiindcă nu pari să pricepi. Ține!
Bună, Cibrán. Ce mai faci?
Nu. Sunt Isadora, fiica ei.
Asemenea.
Asta e oferta ta?
- Am mai mult în cont. - Cu datoria anulată, suntem chit.
- Trebuie să îi plătesc cauțiunea tatei. - Nu e negociabil.
- Cât e datoria? - Nu.
Am așteptat prea mult după tatăl tău. N-o fac și cu tine.
Trebuie să decizi astăzi.
Da? Ocupat!
Fir-ar!
Ce naiba? Toată lumea face pipi deodată?
VESTIAR
- Cum merge? - Ce faci, Joel?
Bine, tu?
- Bine. - Mă bucur.
E adevărat ce am auzit despre evenimentul Alumni?
De unde știi?
- Chloe ne-a spus. - Nu trebuia.
Nu, e o minciună. N-a fost Chloe.
Chloe i-a spus Soniei ca să-i zică lui Eric,
fiindcă Eric nu vorbește cu ea, iar Sonia i-a zis.
Și Eric, care nu vorbește nici cu mine, în cazul ăsta a făcut-o și mi-a spus.
E adevărat sau nu?
Nico, ce se întâmplă în Alumni rămâne în Alumni.
- Deci înțeleg că da. Unde e? - Nu pot să-ți spun.
Dar premiul e fenomenal.
- Să-ți spun? - Sigur!
- Dar nu mai spui nimănui! - Bine.
- Ce faci? - Vin cu voi.
Iubito, nu poți.
Stați așa!
- Ai nevoie de ceva? - Da. Să particip.
Poftim?
- Eu nu… - Nu ea mi-a spus. Nu.
Cine ți-a zis?
Cine știe? În fine, pot?
Nu poți.
E numai pentru Alumni. Regret! Pa!
Și dacă îți dau o parte din Isadora House?
Pentru participare. Un procentaj.
Ce naiba? Ai înnebunit.
Ține-ți gura!
Stai un pic, Isa!
Bine. Te ascult.
Dacă eu câștig, premiul e al meu, evident.
Dacă pierd, îți cedez o parte din Isadora House.
Discoteca ta falită?
E mai mult decât o discotecă.
În plus, o salvezi. Nu ești tu bună la toate?
Să mergem!
Pe curând!
Fascist și furios.
- Nu-mi dai un pupic, să-mi poarte noroc? - Trebuie să-l meriți.
Vino încoace!
Isa!
Vorbești serios?
Nu mă bate la cap! Oricum o fac.
- Nu știi să conduci. - Ba știu foarte bine.
La cumpărături, nu într-un raliu.
O să mori.
Oricum n-am multe de pierdut.
Futu-i!
Iván! Vino încoace!
Trei ture dus-întors.
Cine iese primul câștigă.
Gata, fetelor?
Gata, băieților?
Trei…
doi…
unu!
Joel, n-ai spus „start”!
Ce?
Isa!
Start!
Isa!
Haide!
- Ce faci? - Te oftici că n-am venit pentru tine?
Nu știe să conducă! Ar putea muri.
- A fost decizia ei. - Ce egoist ești!
Eu? Egoist?
Ce? Dacă veneam pentru tine, nu te sărutai cu Héctor?
Sunteți împreună?
Joel!
Isa!
Iván!
La naiba, Iván!
Joel, haide!
Joel, vino!
Nu!
La o parte!
Joel, ascultă-mă! Uită-te la mine!
Iván!
Haide, ridică-te!
Haide!
- Poți? - Da.
Haide!
Stai să te ajut!
Te simți bine? Ușurel!
Uită-te la mine!
Ești teafără?
- Da. - Da?
Te simți bine?
- Cred că da. - Bine.
Discutăm afaceri?
- Poftim? - Nu cu tine vorbeam.
- Ce afaceri? - A ta. Îmi ești datoare.
- Cum adică? - A dat o parte din club ca să participe.
Asta nu se poate.
- Nu cu tine vorbesc. - Trebuie să o faci.
Fiindcă eu sunt patronul Isadora House.
Ce?
Isa mi-a vândut clubul ieri
și nu știu de ce ți-a promis ceva ce nu era al ei.
E pe numele meu, deci cu mine vorbești.
Ești datoare față de Alumni. Și te asigur că vei plăti.
Mulțumesc.
Detest locul ăsta de rahat.
Bine că se termină totul.
- Când semnezi contractul? - Nu semnez.
- Ce? - Mi-a oferit un rahat, mamă.
- Ce ți-a spus tata? - Nu-mi pasă.
N-am acceptat oferta lui de rahat.
A fost cât pe ce. Și nu ajungea pentru cauțiune.
- Cică la cât îi datorează tata… - A menționat datoria?
Tot timpul.
Ce a mai spus, Isadora?
Mi-a cerut să-i dau un răspuns ieri.
Vreau să îmi văd soțul.
- Trebuie să îl văd. E urgent. - Doamnă!
Nu mă atinge!
- Calmați-vă! - Vreau cu soțul.
Îl cheamă Martín Artiñán. Trebuie să-l văd de urgență.
Roberta! Ce este?
Nu mă atinge!
Mamă, ce se întâmplă?
Nu!
Nu. L-au ucis.
L-au ucis pe tatăl tău.
L-au ucis.
Tu l-ai ucis.
Drogata naibii! Tu l-ai ucis!
Tu l-ai omorât. Ești coșmarul vieții mele!
Săracul Martín!
Crezi că mă tem că ești polițai?
Mă ameninți?
Știi ceva?
N-o să aștept să mă asculți.
Rahații ca tine merită doar să moară.
O să ți-o trag. Voi face asta chiar acum.
Subtitrarea: Nicu Teodorescu