Marcos Dalgo Alonso.
-Välkommen. -Välkommen.
Joel Castellano Soler.
Välkommen.
Tack.
Välkommen.
Chloe Ybarra Silva.
-Välkommen. -Tack.
Välkommen.
Gratulerar. Ni är nu fullvärdiga medlemmar av Alumni.
ELITSKOLAN
-Förlåt. -Du menar det ju inte.
Du är en självisk jävel.
Du kommer att få ångra det här resten av ditt jävla liv, det lovar jag.
Du ser bekymrad ut. Över vadå?
I princip allt.
-Finns det nåt jag kan göra? -Jag saknar pappa.
Han svarar inte.
Och om han väl gör det, lägger han på direkt.
Jag vill träffa honom och be om ursäkt.
Han hade rätt. Jag vill be honom om hjälp.
Jag orkar inte mer.
Du vill hälsa på honom.
Gärna.
Där din pappa sitter finns ingen möjlighet till besök.
Vad vill du ha i gengäld?
Nej… Då skulle du vara skyldig mig två stora tjänster.
Det går bra. Fråga på.
Ska jag beställa upp nåt?
Vilken bra idé.
Byt om också. Du kan inte ha pyjamas på dig.
Ta en dusch och klä upp dig. Kvällens middag kommer att bli speciell.
Kan du ordna det där med pappa som jag bad om?
Jag ska göra vad jag kan.
Le lite. Du är finare då.
Gå och duscha nu.
Jag måste gå. Jag ska träffa Virginia.
Imorgon äger ditt första Alumni-event rum.
Jag glömde nästan…
Jag lämnar det här.
Vad är det?
Avgiften.
-Ska jag betala en avgift? -Ja, det är klart.
Vi anordnar event, resor, konferenser…
Ursäkter för att spåra ur utomlands.
Underhåll och bla, bla, bla.
Tvåtusen euro? Är det ett skämt?
-Hur så? -I månaden?
Tusen i månaden, plus tusen för eventet imorgon.
Och det är billigt.
Jag slaggar här och jobbar som bartender. Jag kan inte ens betala tusen.
Därför tar vi inte in stipendiater. Jaja, jag står för dina utgifter.
Glöm det. Skolavgiften har redan betalats av min…
Din…?
Iván.
-Blir han ett problem? -Nej. Jag vill inte vara beroende av nån.
Se det som ett lån.
När betalar jag tillbaka? Och hur?
Vad sägs om det här?
Ponera att eventet är en tävling. Vinnaren vinner en stor summa pengar.
Avgifterna och det vi har på banken brukar vi skänka till välgörenhet.
Om jag vinner, vilket jag alltid gör, så får du pengarna.
-Är jag ditt välgörenhetsprojekt? -Joel…
Med vinsten behöver du inte tänka på pengar en lång tid framöver.
Du anar inte hur stolt jag är över dig. Jag är så glad.
Du och familjen Krawietz.
Kaffe? Cola light?
Det är rimligt att han är så. Du gjorde slut på WhatsApp.
Jo, men det var bäst.
Han var förmodligen ensam hemma,
där han är trygg, och kunde reagera precis så han behövde.
Ja, det är klart. Dagens ungdomar är så hänsynsfulla.
Vem är det som stör nu?
-Ge mig nåt från automaten. -Vad är det?
Inget, hjärtat. Bara nån jag inte vill träffa igen.
En cappuccino, tack.
HUNDRA TUSEN EURO I 50-EUROSEDLAR I EN TRÄNINGSVÄSKA
FÖRVARINGSSKÅP
Du ser ut att må bra.
Du ser så smal ut.
-Det gör jag inte alls. -Du äter knappt.
Nåja…
Hur mår du?
För jävligt.
-Ganska kasst, helt ärligt. -Jag trodde att du var starkare.
Att ingen kunde knäcka dig.
Att du var en lojal dotter.
Förlåt.
Ursäkter får inte ut mig härifrån.
Däremot det jag tänker be dig om.
Jag gör vad som helst.
Minns du Cibrán?
Nej. Vem är det?
Du var för självupptagen för att lägga märke till honom.
Snälla…
Vi gjorde ofta affärer, och vi är skyldig honom mycket pengar.
-Hur mycket? -Mycket.
Betyder "vi" du och mamma?
Nej, vi tre. Du, mamma och jag.
Eftersom du är ägare nu.
Sälj allt till Cibrán, oavsett vad han erbjuder för pris.
-Jag tänker inte sälja. Det är dumt. -Jo, det ska du göra.
Ge honom vad än han vill ha.
Efteråt betalar du min borgen med de pengarna.
Det är viktigast. Strunta i verksamheten.
Det viktiga är att betala min borgen, så att vi tre kan åka till Argentina.
Ja, snälla.
Det är bara där som jag skulle kunna glömma
vilken besvikelse till dotter du har varit.
Du överdriver. Jag löser det.
Jag betalar igen skulderna och börjar gå med vinst…
Isadora! Du lyssnar inte.
Säg inte emot.
Jag har ont om tid.
Vad menar du nu?
Gå och träffa Cibrán.
Gör som jag ber dig.
Nej, vänta.
Jag är inte klar.
Är jag en besvikelse till dotter?
Hej då.
Älskling, vänta.
Säg nåt. Hur mår du?
Vad fan…
Jävla satkärring!
Hej.
Chloes mamma.
Jag känner igen dig.
-Visst känner du min dotter? -Ja.
Vad kan jag göra?
-Jag letar efter… -Ursäkta.
…en grabb som är ganska svart.
-Nej, inte "ganska". -Dalmar.
-Dolmar. -Dalmar.
Förlåt. Jag blandar alltid ihop namn, framför allt exotiska.
Är han hemma? Jag såg honom komma hem.
Det gjorde inte jag, men…
Dalmar!
Chloes mamma vill prata med dig.
Hej.
Ska vi ta en promenad, snygging? Jag har en sak att berätta om Chloe.
-Jag kan lämna er i fred. -Okej.
Omar, vänta.
Det var trevligt att träffas. Ha en bra dag.
Du har fått brev.
Hej då!
Bor fler här?
Säkert?
Skulle jag kunna få ett glas isvatten?
Vad vill frun?
Var inte så formell. Du utpressar mig.
Är du rädd för polisen, Dalmar?
-Va? -Det är jag också.
Om polisen får se filmen,
skulle de kunna tro att jag är inblandad i det som hände Raúl.
Det är jag inte, vilket du säkert förstår.
Ponera att…
Ponera att jag tar en kniv…
…och skär mig själv.
Och sen påstår jag att du gjorde det.
Vem skulle polisen tro?
En vit spanjorska som har några år på nacken…
Eller…
Jag behöver inte säga mer, va?
Se så.
Ge tillbaka mina pengar.
Nu glömmer vi den där filmen och låtsas som att inget har hänt.
Låter det bra?
Hej då.
SPANIENS MIGRATIONSVERK
LÄMNA LANDET INOM EN MÅNAD
Kunde vi inte ses nån annanstans?
Det går snabbt. Kom.
-Ännu ett lån nekat. -Helt jävla otroligt.
Har bankerna enats om att inte låna mig pengar?
Vill du ha lite vatten?
Nej.
Sälj till den där familjevännen. Cimbel?
Cibrán? Det kan jag inte.
Anar du hur det känns att vara en besvikelse?
Jag är muslim och bög, så ja.
Sant. Förlåt.
Jag måste rädda företaget och motbevisa mina föräldrar.
Så är det bara.
Är det?
Hur då?
Du… Kom.
Kom.
-Du gillar inte när andra ser dig gråta. -Jag ska inte gråta.
Men jag orkar inte mer.
Är inte du Iváns bästis? Och han de behövandes välgörare?
Jag skulle skämmas ihjäl. Det är så mycket pengar.
Det är vad vänner är till för.
Förstår du vad du ger dig in på?
Alumni är ett gäng fascister. Min syster känner dem.
Det struntar jag i.
-Att du är med i en fascistisk sekt? -Jag gör min egen grej.
-Och vad är det? -Knyter kontakter.
Som du inte har råd med.
Jag löser det där med pengarna. Det gör jag alltid.
Las Encinas ska vara ett säkert kort inför framtiden, men se på mig.
-Inse faktum. -Det går bra för din syster.
Visst?
Då så.
Du blev så stel helt plötsligt.
Jag vill gärna få ett svar.
Det är mycket stålar.
Jag vet.
Alltså, Isa…
Om jag ska ge dig ett lån, måste du lova att du betalar igen.
Innan andra långivare får betalt,
innan utgifterna och långt innan du går med vinst,
vilket du inte lär göra.
-Va? -Betala mig först av alla.
Sen de andra.
Därpå utgifterna.
Sist ut är vinsten.
Vinsten delar vi såklart på, men jag betvivlar att det blir nån.
-Du litar inte på mig. -Jo.
-Nej, det gör du inte. -En ställning rasade nyligen här.
Vad ska jag göra åt det? Ser du en polisanmälan här nånstans?
Dokumenten var på sin plats. Det var ren otur.
Sånt händer. Vad mer ska jag säga?
Helt otroligt…
Pappa, mamma, bästisen… Ingen litar på mig.
-Jag gör det… -Glöm det. Jag är tacksam.
Jag ber om notan, men du får ingen jävla rabatt.
Gumman?
Ja?
Du har väl pratat med Cibrán?
Va?
Nej, i slutändan inte.
-Vad menar du med "i slutändan"? -Jag hittar en annan lösning.
Sluta! Lyssna på mig, för en gångs skull.
Om pappa ber dig att sälja till Cibrán, så gör du det också. Hör du det?
-Mamma… -Vi ska få ut pappa ur fängelset.
Där du, din snorunge, har satt honom.
Vet du vad? Vi ringer Cibrán på en gång.
Prata med honom så att jag hör, för du verkar inte förstå.
Hej, Cibrán. Hur är det?
Nej. Isadora, dottern.
Detsamma.
Är det allt? Jag har mer pengar på banken.
Med skulden blir vi kvitt.
-Jag måste betala pappas borgenssumma. -Det är det eller inget.
-Hur mycket är vi skyldiga? -Nej.
Jag har gett din pappa tid. Jag tänker inte ge dig mer.
Bestäm dig idag.
Det är upptaget!
Vad fan…
Men vad fan… Kissar alla på samma gång?
HERRAR
-Hej. -Hur är läget?
-Det är bra. Själv? -Bara bra.
Är det där om Alumnis event sant?
-Hur känner du till det? -Chloe har berättat.
-Det borde hon inte ha gjort. -Nej, det var inte hon.
Chloe sa till Sonia för att Eric skulle få veta.
Eric pratar inte med henne, så Sonia sa det.
Eric, som bara pratar med mig då och då, berättade det för mig.
Är det sant?
-Det som händer i Alumni stannar där. -Jag tar det som ett ja.
-Var? -Det får jag inte säga.
Om du visste vad man tävlar om…
-Vill du veta? Säg inte det till nån. -Jag lovar.
-Vad gör du? -Jag följer med er.
Det får du inte, gumman.
-Var det nåt? -Jag måste få vara med.
Va? Jag har inte…
-Hon har inte sagt nåt. -Vem var det?
-Vem vet? Får jag vara med? -Nej. Det är endast för Alumni.
Vad sägs om en andel av Isadora House i betalning för en plats?
En procent.
Vad fan säger du? Det är helt sjukt.
Håll tyst.
Men, Isa…
Jag lyssnar.
Om jag vinner är förstås priset mitt.
Annars får du en andel av Isadora House.
-Din bankrutta klubb? -Det är mer än en klubb.
Du skulle väl rädda den, du som är bäst på allt?
Kom.
Vi ses.
Fascisten and the Furious…
-Önskar du mig lycka till med en kyss? -Det måste du förtjäna först.
Kom hit.
Isa.
-Seriöst? -Håll inte på. Jag tänker göra det.
-Du kan för fan inte köra. -Det kan jag visst.
Ja, när du åker och shoppar.
-Du kommer att dö. -Jag har ändå inget att förlora.
Fan också!
Iván! Kom.
Dit, tillbaka och dit igen.
Först i mål vinner.
Är tjejerna redo?
Är killarna redo?
Om tre…
…två…
…ett…
Säg inte kör!
Va?
Isa!
Kör!
Isa!
Heja!
Vad gör du här?
Stör det dig att jag inte är här för dig? Hon kan för fan inte köra!
-Hon ville. -Du är så självisk.
Är jag självisk?
Så du hade inte hånglat med Hectór om det var dig jag skulle träffa?
Är ni ihop?
Joel!
Isa!
Iván!
Men vad fan!
Kom, Joel!
Kom!
Nej…
Undan!
Joel, titta hit.
Iván?
Ställ dig upp.
Så ja.
-Går det bra? -Ja.
Jag hjälper dig.
Hur mår du?
Försiktigt.
Få se på dig.
-Mår du bra? -Ja.
Gick det bra?
-Ja, jag tror det. -Vad bra.
Ska vi prata affärer?
-Va? -Jag pratar inte med dig.
-Affärer? -Du är skyldig mig din verksamhet.
Vad menar du?
Hon gav mig en andel för en plats i tävlingen.
Det…
…kan inte stämma.
-Jag pratar inte med dig. -Det tror jag.
Jag äger Isadora House.
Va?
Isa sålde det till mig igår.
Hon lovade dig nåt som inte var hennes att ge bort.
Jag är ägaren. Du får ta det med mig.
Du står i skuld till Alumni, och du kommer att betala av den.
Tack.
Jag avskyr det här stället. Det är skönt att allt är klart nu.
-När sluter ni avtal? -Det gör vi inte.
-Va? -Han erbjöd knappt ett skit.
-Vad sa pappa? -Jag bryr mig inte.
Jag kunde inte tacka ja. Pengarna skulle inte räcka till borgen.
-Med tanke på skulden… -Nämnde han den?
Ja, mer eller mindre bara.
Vad mer sa han?
Att jag skulle ge svar igår.
Jag vill träffa min man.
-Det är bråttom. Rör mig inte! -Lugna ner er.
Jag måste få träffa min man. Han heter Martín Artiñán.
Jag måste få träffa honom på en gång.
-Vad är det, Roberta? -Rör mig inte!
Vad är det, mamma?
Nej…
Nej!
Nej, nej, nej…
Nej!
De har dödat honom.
De har dödat din pappa.
Du dödade honom.
Din knarkande lilla snorunge! Det var du som dödade honom!
Du är det värsta som har hänt mig!
Stackars Martín…
Tror du att jag är rädd för poliser?
Är det ett hot?
Jag tänker inte vänta på att du lyssnar på mig.
Rövhål som du förtjänar inte ens att dö.
Jag ska göra livet för jävligt för dig.
Undertexter: Viktor Hessel