Молодці, дівчата!
Потисніть руки.
Що відомо про сина загиблого футболіста-ґея?
Івана Карвальйо?
-Ревнуєш? -Цікавлюсь.
Ти не змагаєшся за Джоела, а випробовуєш його для «Алюмні».
Так, пані.
Він має вступити заслужено, а не тому, що в тебе стояк.
Емі, зосередься. Кажи, що знаєш про Івана.
Забери. З тобою надто спекотно.
Далі. Наступна пара.
Іван — його хлопець. Чи був ним,
та поїхав за кордон на кілька місяців.
Іван.
Чорт.
Іван…
і Джоел.
А зараз?
Уперед.
Хтозна. Посварилися. Та, може, помирились.
Якщо пішла тріщина,
її жодним чином не позбутися.
А знаєш, може, ти й змагаєшся за Джоела.
Якщо він повернеться до Івана, то забуде про тебе і про «Алюмні».
Цього не буде.
Контакт.
Звісно, це можливо.
Партнери й колишні — це лайно, якого важко позбутися.
В МОГО ХЛОПЦЯ РОЗЛАД ОСОБИСТОСТІ. І ЩО?
ВІН П'Є ЛІКИ, ЖИВЕ НОРМАЛЬНИМ ЖИТТЯМ. ОБОЖНЮЮ ЙОГО
Що ти замислила?
Випробовування для Хлої.
Ти придумав своє?
Буду імпровізувати.
Добре, зупинімося.
Досить!
Ні, Іване! Припини! Годі вже!
Припини.
Потисніть руки.
Добре.
Але він втече.
Повір, не втече.
ЕЛІТА
Мама?
Що сталося?
Нічого, просто виснажена.
Ти мене знаєш, я як дитина. Коли голодна чи сонна, починаю…
падати духом.
Це в тебе стрес?
Через Рауля, та, мабуть, через усе.
Так, через усе.
Поліція от-от нас посадить.
Та найбільше вбиває те, що твій брат не хоче нас знати.
Це правда.
-Так. -Це нестерпно.
Слухай, Хлоє, я знаю, ти завжди вважала мене стервом.
Егоїстичним…
і непостійним.
Ти божевільна, інтриганка і маніпуляторка.
Може, досить?
Але ти також левиця,
яка готова на все, щоб захистити мене.
І жінка, яка, не маючи нічого, робила все,
боролася, щоб мені нічого не бракувало.
Щоб я могла бути ким завгодно. Байдуже, хто що каже.
Мамо, хоч і не одразу, та я побачила в тобі якості…
скажімо, не дуже погані.
Іди до мене.
Моє сонечко.
Я в глухому куті. Чесне слово, не знаю, що робити.
Мамо, ти ніколи не знала.
Тебе це не зупиняло.
Ніколи. Ти завжди пробивалася вперед, як та навіжена.
Так.
Але тепер я думаю,
що більше не побачу Івана, коли тільки-но знайшла його, і…
хтозна, як тобі відгукнеться та історія з Раулем.
Я не знаю, що робити,
але зробила б усе, хай яке безумне.
Знаю. Але послухай, мамо.
Якщо ти у безвиході, дозволь бодай раз, щоб про тебе подбав хтось інший.
Хоч раз у житті.
Я закрию всі фронти і подбаю, щоб з тобою було все добре.
Хоч раз у житті.
Гаразд?
Так?
Коли ти так подорослішала?
-Не знаю. Це просто сталося. -Я серйозно.
Завтра на ботокс підеш.
-Ти серйозно? -Тобто?
-Про ботокс? -Побачимо.
Для профілактики. Зроби так ще раз.
-Уже проглядаються зморшки. -Мамо!
Дай обійму! Як же це сумно — бачити, що ти така доросла.
УЧОРА НА ФІЗКУЛЬТУРІ БУЛА ГАНЬБА. ТИ ВИНЕН МЕНІ ФОРМУ
Доброго ранку!
Ну? Як спалося?
Якщо чесно, дуже добре.
Добре. Бо сьогодні важливий день.
-Що? -Випробування для вступу в «Алюмні».
Випробування?
У множині?
Скільки вигадаю.
Скільки їх буде?
Я ж кажу. На скільки мені вистачить фантазії.
До зустрічі.
Ти готова?
Не те слово.
Нервуєшся?
Якщо чесно, ні.
А маю?
Зовсім ні.
Принесеш мені дієтичну колу?
Це ж випробування для «Алюмні».
Можливо.
Ясно.
Тепер я розумію. Це, типу, знущання з новачків?
Іди по дієтичну колу.
Гаразд.
І вона має платити?
Любий, це лише банка коли, а не не барель нафти «Брент».
Готова принижуватися зради клубу?
Це приниження?
Покірно слухатися її, як начальницю? Так.
Коханий. Анархо-синдикалізм із самого ранку? Нізащо.
Чому ти так туди хочеш?
Бо скоро випуск. Школа скінчиться.
Я можу налагодити потрібні зв'язки.
Вони вимогливі. Хочуть, щоб ти завжди була поруч.
Нічого страшного.
Люба, це як секта. Так кажуть.
Тоді я подбаю про те, щоб секта мене не засмоктала.
-Ти більше в нас не віриш? -Що?
-Так? -Не розумію.
Після школи ти мене кинеш. Уже готуєшся.
Чому ти…
Готуєшся, щоб не було боляче, коли прийде час.
-Кидай вже. На мене не зважай. -Еріку.
Припини.
Ти не уявляєш, яка я щаслива з тобою.
До того ж, якщо ми розійдемося, це тому, що ти мене кинеш.
Ні.
-Ні? -Цього не буде.
Ну, ось. Цього ніколи не буде.
Гаразд?
Ісадоро, ти просиш прийти за п'ять годин до зміни,
а в мене вихідний.
Так, я знаю, це лише раз. А завтра буде двічі.
Навряд чи ти заплатиш понаднормові. Ти й зарплатню не платиш.
Що таке?
Добре, прийду. Уже їду.
Тобто — взяти таксі?
Знаєш, скільки воно коштує?
Дякую, що заплатиш половину. Це дуже люб'язно.
Як це — половину?
Я краще автобусом.
Добре, візьму таксі. Усе, бувай.
Омаре, цей стрес тобі не на користь.
Може, я ще не готовий повертатися до нормального життя.
Готовий. Ти не готовий, щоб тобою керувала така…
Кажи.
Кажи, сестро. Давай.
Дай їй відкоша!
-Сідаймо снідати. -Я не можу.
Що? Подзвони їй і скажи.
Не можу, Надю, чорт забирай!
Не нервуй мене ще більше!
У нас були плани.
Перенесемо?
Омаре, завтра я лечу в Нью-Йорк.
Тоді пообідаємо.
Чи повечеряємо?
Чи зустрінемося завтра перед від'їздом.
Домовились?
-Так. -Так?
Люблю тебе!
Боже мій.
Дякую, Хлоє. Ще побачимось.
Усе гаразд?
Я в нормі.
Кохаю тебе.
А я — тебе.
Серйозно, кохаю. Кохаю. Кохаю.
Бувай.
Доброго ранку.
Чому ти тут?
Патрулював. Бачу, тут відчинено, зайшов привітатися.
Патрулював? Інспектор?
Так. Я досі патрулюю вулиці час від часу.
Луїсе, я не маю часу. В мене зустріч по роботі.
Заїду пізніше.
З усією повагою і любов'ю,
я сто разів казала тобі, що не хочу спілкуватися.
Ти не можеш так сюди заявлятися. Бо зрештою я викличу…
Поліцію?
Вибач.
Вибач. Не хотів засмутити.
Моя зустріч.
-Велика вечірка? Сьогодні? -Величезна. Гаряча вечірка-фестиваль.
Не можна таке влаштовувати без грошей, без ліцензії…
Цить! Що я казала? Як заробляють гроші?
-Їх витрачають. -Грошей нема навіть на лід!
Я попрошу про послугу.
-Послуги треба повертати. -Атож. Це моя проблема.
Діджейська кабіна має бути шикарною.
Ти діджей, так?
Не хочу. До того ж, я більше не збираю натовпи.
А хто збере не за всі гроші світу?
Ого! Ти раптом занепокоївся!
Я зроблю кілька дзвінків. Поки кажи, що це сюрприз.
Яка має бути діджейська?
Ти будеш в захваті.
Отака.
Ісадоро, це дорожче за мій будинок.
Це не лише споруда. Це робота людей, час…
Не треба. Її встановлять офіціанти.
Скільки офіціантів найняти?
-Одинадцять. -Що?
Одинадцять.
Ще 11? Чи всього 11?
Загалом одинадцять.
Так, не розкидаймося грошима.
Вгамуйся. Раджу тобі стежити за тоном.
Нема грошей на споруду й 11 офіціантів.
То звільни когось. Скільки? Чотирьох?
Слухай. Звільни охоронців, лиши тільки на вході.
Велика вечірка без охорони?
І без страховки. Мені начхати.
Вибач. Я не можу працювати в таких умовах.
Омаре. Не кажи так.
Усе буде чудово. Ти найкращий. Вір у себе.
А якщо запропоную 5 % виручки як бонус?
Домовилися?
Добре! Офігенно. Вечірці бути!
-Дякую. -Вечірка!
Нумо гуляти!
Ми вдвох у душі, і не дивимося один на одного?
Ну, я тебе обдивився.
З голови до ніг.
Не знаю, Іване. Мені було незручно.
Було дивно після того…
Вибач за сварку.
Я теж за тобою дуже скучив і…
Я нервувався через усе…
Я теж.
Як ти? Знайшов місце для ночівлі?
Так, ночую в «Алюмні».
Ясно.
Бачу, ти подружився з президентом.
Ну, ми ладнаємо.
Він думає, я підходжу. Я хочу до них.
Але це все. Більше нічого.
Слухай, я хочу знову бути з тобою.
Продовжити з того, на чому зупинилися.
Я б хотів погодитися, але…
нелегко забути те, що сталося.
Особливо сварку.
Я знаю і цілковито розумію, але…
якщо не будемо поспішати?
Для початку, якщо хочеш, можеш заночувати у мене.
Я подумаю.
Добре?
Добре.
ПОЧНЕМО?
Запиши, як дівчата приймають душ у роздягальні.
Га?
Що?
-Жартуєш? -Чого б це?
Я очікував іншого.
-Іншого. -Не такого…
Не такого?
Дитячого?
Як у початковій школі?
Кілька років тому так і було б.
Але нині, з усією феміністичною маячнею,
тебе можуть посадити.
Або й гірше:
виженуть зі школи.
«Феміністична маячня»?
Так. Радикальні феміністки.
Фемінацистки.
Смердючі, волохаті.
Знаєш що, Екторе? Я більше не хочу вступати.
-Бляха, це жарт! -І мій найкращий друг темношкірий.
Яким він боком до фемінацисток?
Ясно, добре.
Вибач.
Гей.
Ти мені пробачиш?
А якщо піймають?
Ти маєш довести мені, що зробиш усе для вступу.
Навіть ризикнеш навчанням у найкращій школі країни.
ТИ ПОДУМАВ?
Дівчата, чия це сумка?
Джоеле.
Ти це шукаєш?
Кузене!
-Що таке? -Не знаю.
Подзвонити лікарю?
Не знаю, тривожність це чи щось інше.
Подзвонити батькам?
Еріку!
Чорт.
Хлоє!
Коханий, усе добре?
Ні, зі мною щось не так.
Ти ліки випив?
-Так. Ти що, мені не віриш? -Я так не казала.
«Хлопчик тривожиться, бо не випив таблетку».
-Не вигадуй. -Чорт, не треба ґазлайтинґу.
Про що ти?
Схоже, ти хочеш мене кинути.
-Заперечиш — і я вибухну. -Ні…
Цим патерналістським тоном змушуєш мене пити кляті пігулки.
Не вдавай невинну.
Вибач, Еміліє.
Цього не має відбуватися.
Це не нерви, ясно? Я такий і є.
Навіть якщо тобі це не подобається.
Подбай про нього.
Вибач.
Еріку.
Може, Ерік щось розповість.
Справді вважаєш, що мій кузен здатний грати у детектива?
Розумію…
Та, може, він щось знає про Хлою і Рауля, і ти мені скажеш.
Ні, він не любить говорити про неї.
Ясно.
Усе гаразд?
Я не знаю, що ще робити.
Може, змиритися?
І визнати, що все було так, як вони кажуть?
Рауль би так не вчинив.
Ти починаєш забувати, ким був Рауль. І що він зробив з тобою.
-І заслужив на смерть? -Я цього не кажу.
Просто не романтизуй стосунки з ним.
Не дозволяй пам'яті перетворити його на того, ким він не був. Добре?
Обіймемося?
Ні, не можу. Я не можу.
Саро.
Дай мені ключі.
Дай сюди. Давай.
Ні, я йду.
Ніко! Ніко, віддай!
Я не відчеплюся, поки ти не зайдеш.
Ти перша? Чи я перший?
Добре, я перший.
Можеш розплющити очі.
Дякую.
Привіт.
Як твій хлопець?
Краще. Відправила його додому. Сподіваюся, йому полегшає.
У нього часто ці напади? Чула, він щоразу влаштовує казна-що.
Ні. Колись — так.
Та завдяки ліками і терапії йому значно краще.
Він інша людина.
Сідай.
Боюся, це може вплинути на твоє членство в «Алюмні».
Якщо тебе візьмуть.
Чому? Не розумію.
Це питання пріоритетів.
Як далеко ти підеш, щоб стати однією із нас?
З Еріком усе добре, чесне слово. Не знаю…
Психічні проблеми не зникають.
Епізоди траплятимуться рідше,
але завжди будуть його мучити.
І що тоді?
Тобто?
Ти покинеш усі справи,
навіть якщо будеш з нами, щоб піклуватися про нього, чи не так?
Так, звісно.
-Очевидно. -Я про це й кажу.
Очевидно.
Пріоритети.
Побачимося. Бувай.
Це було випробування?
Що?
Твоє запитання.
Чи Ерік важливіший за «Алюмні»?
Зовсім ні.
Це просто запитання. Пусті балачки.
-Бувай. -Так. Бувай.
Ти знімав дівчат, коли вони приймали душ, так?
Ти знаєш, що це не дитяча витівка, а злочин?
Вибачте. Мені дуже прикро, Вірхініє.
Але чому ти це зробив?
Сам придумав, чи тебе змусили?
Бо, якщо чесно, на тебе це не схоже.
Кажи.
Джоеле, якщо не відповіси,
я буду змушена тебе виключити.
Будь ласка, поясни, що сталося.
Доброго ранку!
Щось сталося?
Це телефон Джоела.
На. Іди в клуб і чекай на мене.
Зачини за собою двері.
-Що ти робиш? -Допомагаю тобі, Вірхініє.
Бо якщо виключиш Джоела,
дуже хороший адвокат подасть до суду на «Лас-Енсінас» за недбалість.
А потім хтось злить відео.
Бідолашних дівчат усі побачать, а їхні батьки питатимуть себе:
«Як це відео злили? Як це було записано?»
Керівництво піддадуть сумніву.
Тобою пожертвують.
А я не хочу, щоб ти йшла. Чесно.
Ти мені дуже подобаєшся.
Тому я видалю відео.
Добре? Даю слово.
Вдамо, що нічого не сталося.
Мабуть, не треба дякувати.
Ти прикриваєш мене, а я тебе. Так?
Усе гаразд. Тебе не виженуть.
Серйозно?
Але що ти їй сказав?
Ходімо. Сідай і показуй відео.
-Нащо? -Сідай і показуй відео.
Але нащо?
Бо це наступне випробування.
І зачини двері.
Це збіса сексуально.
Тебе це збуджує?
Мене збуджує все гарне і збочене.
-Тоді я лишу тебе самого. -Ні.
-Випробування. -Тобто?
Саме так. Дивися на мене.
У тебе встав.
Ні, краще не треба.
Тобі не можна кінчати.
Це і є випробування.
Припини. Нас побачать.
Он як? Думаєш? Подивимось.
Екторе…
Не здавайся. Ти вже майже в «Алюмні».
Ти кінчив?
Екторе!
Де ти?
Так, так! Не заходьте, я сам вийду.
Що ти робиш?
Продовжиш потім.
Що?
Хороше віскі, так?
Якби я переспав з Іваном, я б визнав: «Так, я твій маленький трофей».
Досі це було нашим аргументом.
-Але ти вже так не думаєш. -Що?
-Ти просто себе переконуєш. -Коханий, я з Хлоєю.
-Ти хочеш бути з Іваном. -Звісно, бляха, хочу.
Але не буду, поки ми не на рівних.
-А хто на рівних? Ми із Сонею? -Ні. Саме тому.
Тобто? Соня не купить мені і пачки чіпсів.
Бо я не дозволю.
Якщо не хочеш почуватися утриманцем, не дозволяй цього.
Але ти дозволяєш.
Дозволяєш іншим дбати про тебе.
Про що ти?
Президент того клубу?
Глянь. Там Іван.
Ти знав, що він дав більше двох мільйонів мамі Хлої?
Тобто рідній матері. Щоб зникла.
Хто? Хлопець з клубу?
Ні. Іван.
-Мама Хлої — мама Івана? -Так. Січеш?
Два мільйони, так? Два. Легко.
Як мені пригостити тебе випивкою.
Ні. В мене вирахують з платні.
Точно те саме.
Коротше, так, я хочу бути з ним.
Але спершу маю стати на ноги.
Без спонсора чи заможної родини? Народився бідним — бідним і помреш.
То що мені робити?
Будь з ним, якщо кохаєш.
Та він швидко забув про тебе в Південній Африці.
Клас. Дякую. Прекрасно.
Дякую, що додав мені невпевненості.
Це моя думка.
А що в тебе з документами? Все добре?
Сучий син.
Це удар нижче пояса, козел.
Іди до мільйонера.
-Далмаре… -Ми не хочемо, щоб ти був утриманцем.
Іди до нього.
Я прикутий до бару. Не можу.
Ти кохаєш його чи ні?
-Дай спокій. -Вигадай щось.
-Кажу, дай спокій. -Занеси йому лід, келих, лимон.
Та будь-що! Вперед!
Гаразд.
Я ВИГАДАВ НОВЕ ВИПРОБУВАННЯ. ЗАРАЗ.
Я ПРАЦЮЮ.
КИДАЙ ВСЕ І ЙДИ ДО МЕНЕ. ДЕ ТВОЇ ПРІОРИТЕТИ?
ОФЛАЙН
Привіт!
Ми ж домовилися, що ти відпочиватимеш вдома.
Так, але я в нормі.
Краще буду з тобою, ніж дивитимусь у стелю вдома.
Я щось замовлю. Що будеш? А ти?
Не треба. І ти теж, будь ласка, не пий.
-Не довіряєш мені? -Довіряю, але в тебе був напад.
-Напад? -Так. Епізод.
Ти так кажеш, бо я тобі набрид?
-Ти мені не набрид. -Розслабся, це просто вираз.
Я розслаблений, дякую.
-Не говори з нею так. -Ти мав бути вдома.
-Ще цього бракувало. -Чорт.
-А він не мав бути вдома? -Я те саме кажу.
Точно? А не писала йому одночасно «будь вдома» і «сумую за тобою»?
Ніко, годі!
Чуваче, не лізь.
Припиніть усі. Що з вами таке?
Я завжди у всьому винна?
-Хлоє. -Ні, я не хочу зараз говорити.
-Усе гаразд? -Ви двоє безсовісні!
Задоволений, кузене?
Еріку, стій!
Привіт.
Привіт, давно не бачились.
Так, я мав дещо вирішити з Ісою.
Паскудство!
-Візьму швабру. -Хай хтось інший. Ти не працюєш.
-Там безлад. -Я заплатив Ісі, щоб тебе відпустила.
Їдьмо до мене. Вона хотіла грошей як за менеджера, але…
Я сказав, що подумаю.
-Але ти хочеш? -Так.
-Ну, то все. -Ти не можеш вирішувати щодо моєї роботи.
Джоеле, я не…
Скажи, хай Іса віддасть гроші, і чекай, поки я закінчу.
-Але я говорив з… -Або знаєш, не чекай.
-Я не в гуморі. -Але, Джоеле…
Чорт, Іване, мене це дістало.
Ти вже платиш моєму босу, щоб провести зі мною ніч.
Я більше не утриманець. Я твоя хвойда.
Іди.
Дай мені попрацювати.
Омаре!
Перевіряєш, як я?
Дивлюся, що тут за заклад.
Так.
Тут дуже круто.
Я в нормі, Надю.
Я дуже зайнятий. Ти випий, пізніше я тебе знайду.
Гей!
Обережніше.
Чорт! Мій велик!
-Що? -Він зник!
Йому треба велосипед для роботи.
-Хай сам напише заяву. -Ні, він знервований.
Іди сюди, малий. Для заяви потрібне посвідчення.
-Заяву подаю я! -Але ж велосипед його?
Малий!
Мої документи вдома. Вона сказала, що подасть заяву…
Точно? У тебе вони є?
Як темношкірий, то без документів?
Ні, мають бути. Якщо він працює…
-Скажи свої дані, я пошукаю. -Слухайте…
Забудьте. Ми прийдемо іншим разом. Це лише велик.
Коханий,
я думала про це, і мені таки
краще триматися подалі від тебе.
Ну, як подалі? Ми в одному класі, і в нас спільні друзі.
Але…
Краще нам бути просто друзями.
Може, вони мають рацію, і…
я те, що тобі треба.
Коханий, я вірю, що даю тобі найкраще, але…
з твоєю невпевненістю і епізодами…
хоч вони бувають дедалі рідше, тобі…
потрібен спокій.
Поговоримо ще особисто, добре? Але…
я хочу, щоб ти це обміркував,
щоб це тебе не заскочило.
Омаре.
Спокійно. Спокійно.
Дихай.
Привіт, Ісадоро.
Не хвилюйся. Таке буває.
Омаре, мені потрібні всі папери. Дозвіл, страховий поліс…
Перепрошую.
Ви невчасно.
Відведи його до медиків.
Можеш показати документи?
А хто може?
У мене їх немає.
Що?
У мене немає ні дозволу, ні страховки, ні грошей. Нічого немає.
Ходімо зі мною.
Припини! Що ти робиш?
Якщо хочеш, я спробую загубити звіт.
Що?
Попроси, і я зроблю все можливе, щоб це не пішло далі.
Звісно, буде складно.
Складніше, ніж пронести телефон у в'язницю, але думаю,
я зроблю все, що зможу.
Ти не зупинишся, поки не посадиш всю мою сім'ю, і мене теж.
Що ти таке кажеш?
Я бачила, на що ти здатний, Луїсе.
Я роблю послугу подрузі.
Так.
В обмін на що?
Друзі не роблять послуг за щось. Це так не працює.
Але ти щось хочеш. Ми обоє це знаємо.
Ісо, зараз важливо, чи потрібна тобі моя допомога.
Так.
Так, допоможи мені, Луїсе. Роби те, що маєш.
Тобі треба їхати. Проґавиш літак.
Я встигаю.
Друже, як ти?
Я спав на підлозі
з клаптиком тканини, що ледь прикривав коліна.
Мене не пускали в туалет.
-Відведу його в кімнату відпочити. -А відпускали так, наче робили послугу.
Тепер у мене є запис у поліції. Мене переслідують.
Ходімо.
Капець.
У цій квартирі в усіх якісь халепи, всі по вуха в лайні.
Я теж лягаю.
Іди. Швидше повертайся в Нью-Йорк.
До омріяного стажування в ООН.
-Не впевнена, що варто. -Варто.
Це те, що ти маєш робити.
Забирайся звідси, поки можеш.
Дякую, мамо.
Бувай, доцю.
Сонечко!
Точно не хочеш поїхати у дівчачих справах?
Я маю поговорити з Еріком.
Якщо він тут, бо, мабуть, залишився вдома.
Я хочу, щоб тобі було добре.
-Знаю. Я теж. -То їдьмо! Пропустиш уроки.
Мамо, я маю зробити дещо важливе.
Це не тому, що я не хочу, ясно?
-Люблю тебе. -А я тебе.
Еміліє.
-Привіт, Хлоє. -Привіт.
Доброго ранку.
Хотіла спитати, чи ти вирішила щодо мене й «Алюмні».
-На жаль, ні. -Я покинула Еріка.
Он як?
Пріоритети, так?
Тепер на мене завели досьє.
Отримати документи зараз…
Не думай про це.
Я зараз повернуся.
ОБЕРІТЬ ІМ'Я КОРИСТУВАЧА
Я ЗНАЮ, ТОБІ ДАЛИ ДВА МІЛЬЙОНИ ЄВРО. ПОГОВОРИМО?
Доброго ранку.
Знайди інше місце для ночівлі.
Іди сюди.
Що?
Підійди.
Будь ласка.
Що? Чого ти хочеш?
Приєднатися до клубу.
-Вчора твої пріоритети були нечіткі. -Мені так не здавалося.
Ти ж мене випробовував?
Грався зі мною, щось вигадував,
але чекав цього?
Хотів знати, чи я зроблю все, що треба.
Ну, то ось.
То ось хто я для тебе?
Жертва?
Хіба це важливо?
Якщо хочеш, бери.
Ви тут звикли отримувати бажане.
То вперед.
Я тобі дозволяю.
Екторе. Екторе, поглянь на мене.
Екторе. Екторе, спокійно.
Дихай.
Усе гаразд.
Переклад субтитрів: Надія Сисюк