EN NETFLIX-SERIE
Jeg vet ikke om jeg klarer dette.
Faren hans døde nettopp, for faen.
DET ER HAM ELLER OSS.
HVEM SIN SIDE ER DU PÅ?
-Hva vil du? -Fortelle deg om Iván.
Nei.
Han har det forferdelig. Jeg vil være der for ham.
Greit. Sannheten vil være der og vente på deg.
Hvorfor tar du det opp hele tiden?
Det er ikke rettferdig at du bare tar igjen på oss.
Greit. Kom igjen.
Den kvelden på Ibiza…
Det er sant, Hugo, Álex og jeg var der.
Men husk at Iván og Phillipe også var det.
Jeg vet det. Hva så?
De gjorde ingenting.
Det var det de sa til deg.
Nei.
Jeg faller ikke for det. Seriøst.
Jeg vet de ikke var involvert.
Er det ikke rart at de hevder å ha funnet en video
som ingen andre enn dem så, ikke engang politiet?
Det var alibiet de ga deg og som du trodde på
fordi de er vennene dine. Jeg ville trodd dem også.
Hva antyder du?
Så flykter Phillipe hjem
mens Iván blir her og later som han er din beste venn.
Kan du komme til poenget?
Iván og Phillipe deltok.
Nei.
Nei, det er ikke sant.
Nei, jeg stoler på dem, og jeg vet at det ikke er sant.
Hva skulle de gjort? Innrømt det?
Med Phillipes rulleblad?
Iván og Phillipe deltok.
Faktisk var det deres idé.
De brød seg ikke om at du var bevisstløs.
De ledet hele greia.
Hele greia?
-Er det det du kaller det? -Du vet hva jeg mener.
Nei, det vet jeg ikke. Og jeg bryr meg om hva du kaller det.
Det viktige er at de ledet an.
Særlig Iván. Han var ute av kontroll på dop.
Som et dyr. Han var den første som kastet seg over deg.
Iván og Phillipe ledet hele greia.
Særlig Iván.
Han var ute av kontroll på dop.
Som et dyr.
Han var den første som kastet seg over deg.
Hei.
Du kom ikke i pappas begravelse.
Nei.
Jeg kunne ikke. Beklager.
Jeg skjønner at folk er rådløse,
men jeg klarer meg ikke uten mine nærmeste venner.
-Patrick tar vare på deg som du fortjener. -Vent.
Ja, han har ikke forlatt min side, og jeg er takknemlig.
Men kanskje jeg trenger pusterom.
Å ha Patrick over meg hele dagen minner meg om alt som skjedde.
Jeg vet hvordan det er å ha vonde tanker som tar fra deg livslysten.
UKER ETTER CRUZ' BEGRAVELSE
CRUZ' DRAPSMENN VENTER PÅ RETTSSAK
-DET ER IKKE DET SAMME UTEN SARAUL. -NOE ER GALT.
-HVA ER DET MED SARAUL? -KOM TILBAKE!
5 TAPTE ANROP
SNAKK MED MEG, TJUKKA, VÆR SÅ SNILL.
HEI, RAÚL
-Hei. -Hei.
Står til?
Sliter du med å sove igjen?
-Han har skrevet til deg igjen, hva? -Ja, hele tiden.
Hva kan jeg gjøre?
Jeg vet ikke, du kan anmelde ham, eller i det minste blokkere ham.
Du kjenner ham ikke. Det ville vært enda verre.
Verre enn hva? Verre enn å bli trakassert?
Nedbrutt?
Mørbanket?
Unnskyld.
Gjør det i ditt eget tempo når du er klar, ok?
Men du kan ikke bli i limbo.
Du må ta en avgjørelse.
Kom hit.
-Sover Iván sent igjen? -Ja.
Han så på nyheter om pågripelsen hele natta.
Jeg tror ikke det er bra for ham.
Han kunne ikke unngå det om han ville. Nyhetene snakker ikke om annet.
Nemlig.
"Fornektelse, forhandling, depresjon…"
Iván må gjennom sorgens fem faser før han godtar det og kan leve med det.
Spørsmål. Når fikk du en grad i psykologi?
Hvorfor er du så hurpete?
Du så meg google det nettopp.
Nemlig.
-Hvorfor er hun sånn i det siste? -Begeret er fullt.
Er hun allerede full? Så tidlig på morgenen?
Nei, det er ikke det jeg mener. Kanskje hun går gjennom sinnefasen.
Tror du hun er full?
Hva er galt?
Jeg vet ikke med maskinen, men jeg vet hva som feiler deg.
Alt dette.
Cruz' død, begravelsen, at Iván føler seg jævlig…
Det minner deg om Samu, ikke sant?
Mencía, hva har du tatt?
Jeg? Jeg vet ikke. Hva med deg? Vi ser deg nesten ikke edru.
Jeg dømmer deg ikke.
Hele situasjonen er komplisert for meg også,
-men du og Samu var veldig… -Mencía, slutt!
Orker du ikke engang høre navnet hans nå?
Jeg har vært fokusert på Sara i det siste fordi hun trengte meg,
men jeg vil ikke at du skal lide slik jeg gjorde etter mammas død.
Når du får lyst til å høre på meg
eller slutte å leve i fornektelse,
er jeg her for deg.
Falsk alarm. Det er ikke noe galt med maskinen eller meg.
Hva skal du med denne?
Og husk at dere må velge en partner
til neste ukes prosjekt.
Hei.
Vil du gjøre det sammen?
Ja visst.
Og prosjektet også.
Patrick, tok du med sykemeldingen til Iván?
Han nekter å gå til legen. Han vil ikke gjøre noe.
Det er forståelig. Men han kan ikke fortsette å være borte uten sykemelding.
Jeg vet at du prøver å ta deg av det,
men vi er ikke superhelter. Vi kan ikke gjøre alt. Ingen kan det.
Så hvis du er overveldet og trenger hjelp…
Jeg får ham til å komme.
…og bytt bordet hans mot det. Er han ikke i hjørnet, skaper han trøbbel…
Hva er det? Isadora og jeg er bare venner.
Det er alt. Hun gjorde meg en tjeneste og fikk meg ansatt igjen.
Ja visst.
Vi tilbringer mye tid sammen, men bare som venner.
Vil jeg at det skal bli noe mer?
Jeg vet ikke. Jeg kan verken bekrefte eller benekte det.
Men hun er åpenbart ikke klar.
Og jeg vil ikke presse henne.
Ok. Du tar deg av det.
Unnskyld meg.
Pau!
-Hun er ung til å være sjef. -Foreldrene eier stedet.
-Hun oppfører seg bare som sjefen. -Så hun sladrer bare til foreldrene sine?
Du ser bra ut!
Du ser kjempebra ut.
Som alltid.
Jeg begynte å glemme hvordan du ser ut. Du kommer aldri til Jávea.
Du vil ikke ha noe med oss å gjøre. Du gjør greia di her.
-Lakker neglene dine. Hva er dette? -Jeg har mye å gjøre.
Akkurat.
Jeg snakket med pappa i går. Han sa ikke at du kom.
-Overraskelse! -Hvor lenge blir du?
Jeg flytter hit.
Sendte pappa deg for å ta deg av forretninger?
Faen, Pau.
Jeg ba dere bli der og la meg være i fred i Madrid.
-Jeg ba dere jo. -Forretninger er forretninger.
Jeg vet hva du ba om.
Men en enestående mulighet har dukket opp i Madrid.
Og vi er ikke de første som er ute etter den.
Men vi må være de eneste.
Hei, se på meg.
Pappa lar deg gjøre din egen greie.
Derfor er jeg her. For å ta meg av alt. Beskytte deg så han lar deg være.
-Du vet det, ikke sant? -Ja.
Er du sikker?
Ok.
Slapp av. Du får fortsette å leve ditt eget liv.
Være kelner. Du kan fortsette å være fattig om du vil.
Du svarte ikke.
Jeg ser deg bare på skolen, du kom ikke i begravelsen,
og du har ikke besøkt Iván.
-Jeg skjønner det ikke. -Jeg har mye på gang.
Han er vennen din, Isa.
Ja da.
Det er Dídac! Vil du ha en drink?
Nei. Ellers takk.
-Jeg kom for å be om hjelp med Iván. -Jeg vet ikke hva jeg kan gjøre.
Hva som helst.
Jeg er rådløs. Han ligger i senga hele dagen, snakker knapt.
Drar ikke hjem, er som en zombie hos meg. Han har ikke hentet tingene til Cruz.
Som om han ikke klarer å bearbeide det.
Jeg skjønner, men jeg føler at jeg ikke kan gjøre noe.
Hva om vi holder en minnestund for Cruz her,
med dem som elsket ham og husker ham?
Bare en tanke.
-Nei, det er en god idé. -Har jeg gått glipp av noe?
Foreslår servitører arrangementer på stedet mitt?
-Det tilhører foreldrene dine. -Kanskje det blir bra for ham.
Det kan hjelpe ham med helbredelsen.
-Det er for kort frist. -Nei, Isadora, ikke bekymre deg.
Jeg snakker med servitørene. Det går nok bra.
Alt for Iván.
Takk, Isa. Alvorlig talt.
-God idé, hva? -Ja.
MAMMA
Iván? Er du sikker?
Nei, jeg er ikke sikker på noe.
Ja.
Det er vanskelig å tro at Iván gjorde det.
Du syntes det samme om Javi, men til slutt…
Jeg vet ikke hvilke deler som er minner, hvilke deler som er drømmer…
-Jeg tror jeg går fra vettet. -Nei.
Det gjør du ikke.
Og du er ikke alene.
Hva du enn vil gjøre, gjør vi sammen.
-Skal vi avlyse minnestunden? -Nei.
Minnestunden er for Cruz.
Stakkars. Det de gjorde mot ham var grusomt og urettferdig.
Vet du hva problemet mitt er?
Jeg kan ikke stole på noen.
Jeg vil gjerne stole på noen og føle meg trygg.
Fredfull.
Vent.
Kan du være så snill å bli hos meg?
Jeg kan ikke tro at du fikk denne suiten.
Jeg har alltid villet ta med ei spesiell jente hit.
Skal jeg føle meg spesiell?
-Fikk du suiten bare for å fingre meg? -Nei, men vi gjør det på min måte.
Hva er den til?
For hygienens skyld. Og opplevelsens om jeg skal være ærlig.
Har du lyst?
Hei, vent.
-Faen, unnskyld. -Nei.
Det går bra.
Vent.
Prøv sånn.
Faen!
Ta den av, så gjør vi andre ting. Jeg trenger det ikke.
Nico, hva er galt?
Du likte det før.
Ikke nå lenger.
Jeg vil opereres.
-Hvor kommer dette fra? -Er det på grunn av jenta du dater?
Sonia? Ga hun deg den idéen?
-Nei. -Så hva er galt, sønn?
I begynnelsen av skoleåret var du så glad og selvsikker.
-Jeg forstår ikke. -Ingen overtalte meg. Det er mitt valg.
-Vi frykter at det kan være forhastet. -Det er det ikke!
Kjønnsbekreftelsesoperasjoner er kompliserte. Og det er vanskelig etterpå.
Samme det. Du har operert meg hittil.
-Skal du ikke gjøre dette? -Nei. Sånt gjør du ikke bare plutselig.
-Det er ikke plutselig! -Jo. Det er på grunn av jenta.
-Alfonso, hjelp meg. -Pappa.
Før du er ferdig på skolen eller fyller 18 og bestemmer selv,
utfører jeg ikke operasjonen.
Som lege og far tror jeg det er best.
-Jeg bestemmer hva som er best for meg. -Når du blir voksen.
-Da finner jeg noen andre. -Vet du hvor mye det koster?
Nico, sett deg.
-Nico. -Vær så snill.
Nico!
Hei.
Kom igjen.
Spis frokost, så går vi på skolen.
De gir seg ikke.
Journalister?
Og fans.
Og hatere.
Selv død har han hatere.
Ok.
Men bare hans kjære kommer til minnestunden.
Folk som er glad i deg.
-Laget til faren din kommer. -Slutt.
Hva er det?
"Vi drar hjem til deg. Jeg skal hjelpe deg."
"Vi går en tur så du tenker på noe annet."
"La oss planlegge en minnestund."
Du snakker bare om pappa. Men du vil ikke at jeg skal tenke på ham.
-Jeg vil bare hjelpe deg. -Så slutt å stadig minne meg på ham!
Og jeg vil ikke ha en jævla minnestund.
-Så si hva jeg skal gjøre, for… -Ingenting, Patrick!
Ikke gjør noe. Jeg setter pris på det, men ikke gjør noe.
Iván!
Unnskyld.
Ari, la meg være i fred.
Er du en delfin eller en hai?
Hva?
En delfin kommer opp til overflaten for å puste av og til.
En hai må fortsette å svømme hvis den vil puste med gjellene,
uansett hva som skjer.
Du må være en av delene hvis du vil puste.
Jeg kan ikke.
Ikke jeg heller.
Men vi kan ikke slutte å puste.
Hva er din hemmelighet?
-Hvordan puster du etter Samu? -Nei.
Ikke si navnet hans.
Jeg skjønner.
Hemmeligheten din er at du uansett fortsetter å svømme.
-Jeg har snakket med Iván… -Og det fungerte!
Bra jobbet, Patrick.
-Jeg velger også å være en hai. -La oss starte timen.
Å komme mellom Isadora og Iván
når de har det jævlig og trenger hverandre…
Vent, hva?
Faen, kanskje vi tok feil angående deg
og bør la deg ta skylda.
Pau. Hvordan går det? For en overraskelse.
Faen, Javi! Det er så lenge siden sist!
Litt av en skole dere har her. Du er grunnen til at han ville gå her.
Så vi kunne være sammen, som alle somrene i Jávea.
-Kan vi snakke sammen? -Jeg vil ikke snakke med deg.
Hei! Hva? Hva er galt med dere to?
Ingenting. Vi må ordne opp i noe.
Dídac, jeg savner deg.
Jeg kan ikke ta tilbake det som skjedde, men jeg bøter for det.
Jeg vet ikke hvordan du sover om natta. Og du snakker dritt om Iván.
-Jeg tror ikke på noe av det. -Hva foregår?
Ingenting.
Vi er ikke vennene vi var.
Sånt skjer.
Kom igjen.
Jeg har ingenting å si til deg. Kom.
Godt å se deg.
-Hvorfor tror du Javi var involvert? -Han sa det.
Vil du høre det?
Tror du ikke det såret meg å høre at Javi hadde…
Akkurat. Javi.
Din Javi. Din venn.
Dídac, ingenting varer hele livet. Verken penger, helse eller ungdom.
Vet du hva som varer?
Familie og venner. Sanne venner.
Derfor må vår kjærlighet og lojalitet til dem komme før noe annet.
-Tar du hans side? -Hør på meg. Dette er viktig.
Ingen gir nye sjanser.
Alle tar sider. Du er med noen eller mot dem.
Driter du deg ut, er du ute, uten rettssak eller bevis. Ute.
Vet du hvordan det er å drite seg ut og bli utestengt?
Å føle seg så alene?
Javi dreit seg ut. Skikkelig. Så ille som man kan.
Men hva skal han gjøre? Ta livet av seg?
Flytte til en øde øy?
"Beklager, du er ikke perfekt lenger.
Fly ut i verdensrommet og gå i bane til du dør."
Er det det han bør gjøre?
Jeg kan ikke tilgi ham. Og jeg vil ikke.
Det er greit om du ikke vil. Det er greit for meg.
Men snakk med ham.
Du støtter jenta fordi du liker henne. Greit.
-Det er ikke det. -Hei, kompis.
Du liker henne. Det er åpenbart. Det er greit.
Jenter har drevet oss alle fra vettet. Det skjer. Jeg skjønner.
Men Javi er kompisen din.
Han er vennen din.
Og han ber deg høre etter.
Så finn en måte å støtte jenta på mens du hjelper vennen din.
Sara.
Raúl, hvorfor er du her?
Bare gi meg fem minutter. Alene.
-Du kan ikke bare dukke opp her. -Men du tar ikke telefonen.
-Du kan ikke kutte meg ut uten en samtale. -Jo, selvsagt.
Hvis du fortsetter sånn, må vi få et besøksforbud mot deg.
Vil du det?
Vil du det, så går jeg.
Men jeg må høre det fra deg.
Du er for sterk til å la andre snakke for deg.
Ring.
Dette er ikke deg. Hun manipulerer deg.
-Hva? -Det gjør hun.
Særlig.
Samme hva jeg gjør, blir jeg ikke større.
Du gjør fremskritt.
Å bygge muskler tar tid.
Fordi du bare måtte drikke proteinshaker?
Det må gå an å fremskynde prosessen.
Jeg kan skaffe deg bra saker for å bygge muskler.
For en pris, selvsagt.
-Du? -Det blir ikke billig.
Men det er topp kvalitet. Den beste. Medisinsk standard.
Og hvorfor bruker du det ikke til å vokse litt til?
Faren min er kirurg, og jeg har tilgang til hormoner.
Og jeg trenger pengene.
Vi kan hjelpe hverandre.
Har vi en avtale?
Skaff hormonene først. Så snakker vi.
Hei! Si fra om du kjenner flere som er interessert.
SARAUL.GOALS DIREKTESENDER
Mange av dere har spurt hvorfor vi ikke har lagt noe ut på lenge,
og jeg skylder dere en forklaring.
Sara forlot meg.
Derfor tok det så lang tid å svare.
Jeg hadde ikke noe svar.
Ja.
Jeg skrev til henne, men visste ikke hvor jeg skulle sende det.
Sara, hvis du hører dette…
Jeg skal ikke lese det, for jeg kan det utenat,
akkurat som jeg husker hver føflekk på ryggen din.
Sara…
Du skal vite at jeg ikke hater deg.
At jeg verdsetter hvert øyeblikk av kjærlighet du har gitt meg.
Og jeg er virkelig lei for alle gangene jeg ikke har elsket deg ordentlig.
Men denne kanalen,
dette huset og jeg vil alltid være ditt hjem.
Jeg skal bruke hvert sekund av livet mitt på å bli en bedre person,
så om du kommer tilbake en dag, får du kjæresten du fortjener.
DIREKTESENDING ER OVER
Javi.
Dette tar bare et øyeblikk.
Hør her.
Om de kule vennene dine er drittsekker og behandler deg som dritt,
er det ikke mitt problem.
Men om du savner meg så mye, bevis det.
Fiks dritten du startet mellom Iván og Isadora.
Hvis Iván vil avlyse, må du si det nå.
Jeg har jo sagt at jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Blander jeg meg, gjør jeg for mye. Hvis ikke, føler jeg meg jævlig.
Jeg vet ikke.
Jeg går og hjelper dem.
Ok.
Hva er galt?
Ring sjåføren min.
Nå.
Isadora, jeg løy for deg. Hugo og Álex tvang meg.
Iván var ikke med på Ibiza-greia.
Vi ville bare at du skulle fokusere på noen andre.
Jeg er lei for det.
Jeg ødela vennskapet deres da dere trengte hverandre mest.
Hva gjør du her?
Jeg kan ikke engang forestille meg hva du føler nå.
Og jeg har ingen unnskyldning for å ikke ha vært her hele tiden.
Du er min beste venn og er alltid der.
Jeg vet ikke hva som gikk av meg.
Hør her, Iván.
Jeg kan ikke vende tiden tilbake.
Og enda så mye jeg vil, kan jeg ikke få faren din tilbake heller.
Men det fins noe jeg kan gjøre.
Jeg kan bli med deg hjem for å hente tingene hans.
Hvis du ikke kan gå gjennom dem alene, gjør vi det sammen.
Eller så drar vi ikke. Jeg vet ikke. Som du vil.
Det viktigste er at jeg vil du skal vite at jeg aldri lar deg være alene igjen.
Ok?
Gråt. Å gråte er så godt. Og jeg er her for å gjøre det med deg.
Jeg kan ikke.
Jeg vil, men jeg kan ikke.
Jeg vet det. Men du vil klare det.
Ett skritt om gangen.
-Skal vi dra på minnestunden? -Nei.
Nei.
Jeg vil ikke ha minnestunder.
Men kanskje du trenger det.
Jeg tror dette kan være en god måte å konfrontere smerten på.
Og helbredes.
Eller begynne å helbredes.
Smerte trenger helbredelse.
Ellers finner du aldri fred.
Skal vi dra sammen?
Kom igjen.
Jeg er så glad i deg.
Det er som om kroppen er her, men ikke jeg.
Som om det skjedde med noen andre.
Jeg er så glad for at Isa overtalte deg.
Ok, jeg går og hilser på folk.
Siden vi ter oss som om ingenting skjedde, la oss gjøre det riktig.
Hvordan går det?
-Står til? -Kondolerer.
Hva ser han i henne?
Det er så 2010 og så sexistisk.
Det er ikke Sonias feil at du og Nico ikke funket.
-Nei, det er din feil. -Hva?
Det endte ille fordi du fortalte ham om Bilal.
Men når det gjelder fyren du liker, glemmer du søsterskapet.
For du liker jo Bilal?
Hei, glem det Ari sa, ok?
Så du liker meg ikke?
Hva om jeg sa ja?
Du er ikke min type. Beklager.
Akkurat.
Fordi du liker hvite millionærjenter,
selv om de behandler deg som dritt.
Og fordi du allerede har meg å være eplekjekk med,
selv om jeg ikke er din type.
Det kalles "misogynoir".
Er det også swahili?
Jeg lar deg ikke erte meg mer.
Rocío, jeg vet bare at du er på den siden av baren, og jeg er på denne siden.
Og trøbbel med Las Encinas-jenter er ikke verdt det.
Hallo.
På vegne av Cruz' familie og venner
vil jeg takke dere for at dere kom
for å hedre min fars minne som menneske og idrettsmann.
Unnskyld meg.
Min fars lag vil opprette en stiftelse i hans navn for å fremme inklusivitet
og gjøre ham til et forbilde.
Men faren min var ikke et forbilde.
Det ville han sagt om han var her.
Han var en person som hadde sitt å stri med og prøvde å leve livet sitt.
Og nei.
Ingen skal måtte dø for det.
Ingen skulle ha drept ham for det.
Så jeg vil ikke godta det
eller leve med det, men jeg skal gjøre det likevel.
TIL MINNE OM CRUZ
Nei, Patrick.
La ham være. Han må få gråte ut.
Og…
Jeg orker ikke å høre rådene hennes når hun trenger dem mest.
"Gjør som jeg sier, ikke som jeg gjør."
KOMMER DU IKKE PÅ MINNESTUNDEN?
NEI. JEG ER HJEMME. TING BLE KOMPLISERTE.
Jeg trodde du var på politistasjonen.
-Du skjønner det ikke. -Hva da?
Han utpresset deg nok emosjonelt for å få deg hit.
Jeg går ikke tilbake til ham. Han flytter. Han spiser ute for å gi meg rom.
Han prøver, Mencía.
Han gjør det for å kontrollere deg.
Er det bedre å gi opp alt og la deg kontrollere meg?
Hva?
Er det det du tror?
Jeg gjør dette bare for å hjelpe deg.
Som en venn. Jeg vil ikke ha noe igjen, det har jeg aldri gjort.
Kanskje jeg gjorde det feil.
Men jeg ser deg gå inn i løvehulen og kan ikke la deg gjøre det.
Jeg er lei av å være en marionett. Jeg vil ha livet mitt tilbake.
Og dette er min avgjørelse. Jeg sender noen for å hente sakene mine.
Jeg har snakket med Mencía.
Vi måtte ringe rundt, men vi fant det.
-Hva er dette? -Stedet der Samuel er begravd.
Nei.
For din skyld.
Og for min.
Du ba meg la kjæresten min gråte for faren sin. Gjør det samme for Samuel.
Unnskyld meg.
Takk.
HVOR ER DU?
Jeg løy for deg.
Ingen haier, ikke noe tull.
Det eneste som hjelper meg er dette.
Funker det?
Jeg trodde det…
…at det fjernet smerten, men det skjuler den bare.
Og etterlater den her.
Om vi ikke blir kvitt den…
…kan vi vel i det minste dele den?
Hei, har du sett Iván?
Nei.
Så pen og så alene.
Du satser på en klassiker?
Jeg er ikke alene.
Jeg er sammen med deg.
-Hvor mye? -Hva mener du?
Hvor mye koster det?
Hei, hva gjør du?
Vær glad for at du ikke får juling, din rasist.
-Fordi jeg ble forvirret? Du så ut som… -Spurte du henne hvor mye hun tar?
Eller henne?
-Hva skjer her? -Denne jenta angrep meg.
Han angrep henne.
Før ham bort.
-Bli med oss. -Ok.
Ro deg ned.
Hvordan går det?
Jeg er vant til det.
De forveksler meg med prostituerte eller renholdere.
Ikke at det er noe galt med dem, men… Du vet hva jeg mener.
For en gangs skyld.
Folk herfra ser huden min og tror de kjenner meg.
Jeg er herfra.
Men du vil ikke være det. Jeg er motsatt.
Det er "hallo" på swahili.
Jeg er Bilal.
Det er alltid godt å møte en søster.
Jeg prøvde å hjelpe deg, Ari.
Hjelpe dere begge.
Deg også, Iván.
Jeg vet ikke hvorfor du trekker deg unna. Du tar imot hjelp fra alle, men ikke meg.
Du sier takk, men jeg føler at du forakter meg.
-Jeg forakter deg ikke… -Jo!
Du tvinger frem et smil, men det synes.
Jeg vet ikke når dette startet, men jeg fortjener det ikke.
Og du?
Du har blitt en skitten fyllik uten respekt for noe.
Jeg er hos foreldrene mine om du trenger noe.
I morgen, eller når du vil, spiller vi inn noen videoer, som vi sa.
Ok.
Ha det.
Vent.
Kanskje det er dumt at du drar i dag for å komme tilbake i morgen.
Ja, men det var vel det vi ble enige om?
Er du sikker?
Steg for steg.
Vi skal ikke sove sammen,
men bli.
Ok.
Kom igjen…
Vær så snill, ring Isadora!
Jeg er straks tilbake. Unnskyld.
Isadora sover. Det er det jeg fortjener. Å være alene.
-Nei. -Jo.
Sånn som jeg behandlet deg, bør du også ligge unna. Jeg ble redd.
-Men ikke på grunn av det du tror. -Ari…
Forrige gang jeg likte noen like mye som jeg liker deg,
og jeg liker deg selv om du ikke tror det, rotet jeg det til.
Han het Samuel.
Det er første gang jeg sier navnet hans. Jeg elsket ham veldig, for å være ærlig.
Veldig.
Men jeg ødelegger alt jeg bryr meg om.
Derfor ber jeg deg ligge unna. Men du hører ikke etter.
Og så kommer du og sier: "Å…"
Jeg sa det jo.
Kjæresten din venter.
Nico, hvorfor tekster du henne? Hun er der!
Jeg bestiller taxi.
For å sende meg hjem igjen? Kom igjen!
Nei, for å ta deg med hjem.
Hvorfor, Iván? Jeg forstår ikke.
-Er du forelsket i Ari? -Jeg er ikke forelsket i noen.
-Ser du? Du forakter meg. -Jeg gjør ikke det!
Så hvorfor skyver du meg vekk?
Du unngår å være alene med meg eller komme nær meg, være med meg.
Du unngår blikkontakt!
For når jeg ser på deg, husker jeg at pappa kom ut på grunn av deg.
Han forlot huset den kvelden fordi du ringte ham.
Og hadde vi aldri møtt deg, kunne han fortsatt vært i live.
Du kan ikke klandre meg for det.
Jeg vet det ikke er din feil at han døde.
Og ingenting rettferdiggjør det jeg gjorde i kveld.
Men jeg føler likevel det samme når jeg ser deg.
Jeg føler at alt er din feil.
Skulle ønske jeg kunne styre det, men det er det jeg føler.
Det er så urettferdig mot deg…
…og jeg kan ikke fortsette sånn.
Si at du ikke forlater meg.
Vær så snill.
Iván!
Tekst: Kristján J. K. Steinarsson