СЕРІАЛ NETFLIX
Хлопці, я не знаю, чи зможу.
Дідько. Адже його тато щойно помер.
УҐО ВІН АБО МИ.
АЛЕКС НА ЧИЄМУ ТИ БОЦІ?
-Що ти тут робиш? -Хочу договорити про Івана.
Не хочу нічого чути.
Йому зараз надзвичайно важко. Я хочу бути поряд.
Це нічого. Правда завжди чекатиме на тебе.
Чому ти наполегливо хочеш це розповісти?
Несправедливо, що ти вилила свій гнів лише на нас.
Що ж. Говори.
Того вечора на Ібіці…
Це правда, ми з Уґо і Алексом були там.
Але згадай, Іван і Філіп теж були там.
Так, я знаю. І що?
Вони нічого не зробили.
Це вони так тобі сказали.
О ні.
Я не спіймаюсь на цю наживку, серйозно.
Я прекрасно знаю, що вони не причетні.
Тобі не здається дивним, що вони нібито знайшли це відео,
і що ніхто, крім них, його не бачив, а поліція навіть не знайшла?
Це їх алібі, вони так тобі сказали, а ти в це повірила,
бо вони твої друзі.
Я б їм теж повірив.
На що ти натякаєш?
Потім Філіп втікає додому,
а Іван залишається тут, прикидаючись твоїм найкращим другом.
Можна ближче до суті, будь ласка?
Іван і Філіп також брали участь.
Ні.
Ні, це неправда.
Ні, я їм довіряю і знаю, що це неправда.
А що їм робити? Визнати провину?
З минулим Філіпа?
Іван і Філіп також брали участь.
І насправді це була їхня ідея.
Їм було байдуже, що ти була непритомна.
Вони керували всім дійством.
Дійством?
-Ти так це називаєш? -Сама знаєш, про що я.
Ні, жодних «сама знаєш». Мені не байдуже, як ти це називаєш.
Важливо те, що це вони всім заправляли.
Особливо Іван.
Він був не в собі через наркотики.
Наче тварина.
Він перший застрибнув на тебе.
Іван і Філіп керували всім дійством.
Особливо Іван.
Він був не в собі через наркотики.
Наче тварина.
Він перший застрибнув на тебе.
Привіт.
Ти не була на похороні мого тата.
Так.
Не змогла. Вибач.
Я розумію, що люди губляться в таких ситуаціях,
але не думаю, що зможу справитися без найближчих друзів.
Здається, Патрік дбає про тебе так, як треба.
Агов.
Так, він весь день не покидає мене, і я вдячний за це.
Але… мені потрібен особистий простір.
А Патрік кружляє біля мене цілий день і лише нагадує про все гівно, що сталося.
Я знаю, як це, коли усіляке гівно
відбирає волю до життя.
ЗА КІЛЬКА ТИЖНІВ ПІСЛЯ ПОХОВАННЯ КРУСА
ВБИВЦІ КРУСА У ТЮРМІ ЧЕКАЮТЬ НА СУД
-БЕЗ САРАУЛЯ ЗОВСІМ НЕ ТАК. -МАБУТЬ, ЩОСЬ СТАЛОСЯ.
-ЩО З САРАУЛЕМ? -ПОВЕРТАЙТЕСЯ!
РАУЛЬ 5 ПРОПУЩЕНИХ ДЗВІНКІВ
РАУЛЬ ВІДПОВІСИ, КРИХІТКО, ПРОШУ
ПРИВІТ, РАУЛЮ
-Привіт. -Привіт.
Як ти?
Знову проблеми зі сном?
Він знову пише?
Так, постійно.
Що мені зробити?
Не знаю, можеш нарешті доповісти на нього або щонайменше заблокувати.
Ти його не знаєш. Так буде тільки гірше.
Гірше за що, Саро?
Гірше за домагання?
За пригнічення?
За побиття?
Вибач.
Роби це у власному темпі, коли будеш готова.
Але не застрягай десь посередині.
Ти маєш прийняти рішення.
Іди до мене.
-Іван знову спить допізна? -Так.
Він всю ніч не спав, дивився новини про арешт.
Сумніваюся, що це йде йому на користь.
Цього йому ніяк не уникнути.
Про це усюди говорять.
Так.
«Заперечення, торги, депресія…»
Івану доведеться пройти всі стадії горя,
доки він не змириться з ним.
Питання. Відколи це в тебе диплом психолога?
Звідки ця стервезна поведінка?
Сама бачила, я щойно погуглила.
Саме так.
Чому вона останнім часом така зі мною?
Гнів.
Тому вона вже п'яна? З самого ранку?
Га? Ні, я не це мала на увазі. Може, вона переживає стадію гніву.
Думаєш, вона п'яна?
Що сталося?
Про автомат не скажу, а от про тебе здогадуюся.
Це через усе це.
Смерть Круса, похорон, Іван сам не свій…
Все це нагадує тобі про Саму, так?
Менсіє, що ти такого випила?
Я? Не знаю. А ти?
Ми майже не бачимо тебе тверезою.
Я не засуджую тебе.
Кажу тобі, вся ця ситуація і для мене непроста,
але ж ви з Саму були дуже…
Менсіє, припини!
Що? Вже його імені не можеш чути?
Знаю, останнім часом я багато уваги приділяла Сарі, бо вона її потребувала,
але не хочу, щоб все це їло тебе зсередини, як смерть мами їла мене.
Коли будеш готова послухати мене
чи захочеш покинути жити у стані заперечення,
я буду готова підтримати.
Ось і все. Хибна тривога.
З автоматом все гаразд. І зі мною теж.
І нащо тобі це?
Так! І не забудьте обрати партнера
для завдання наступного тижня.
Агов.
Хочеш попрацюємо разом?
Звісно.
І над завданням теж.
Патріку, ти приніс записку від лікаря Івана?
Я казав йому, але він не хоче йти до лікаря.
Він нічого не хоче.
Так, це зрозуміло.
Але без записки лікаря не можна пропускати школу.
Я знаю, що ти намагаєшся впоратися з усім, але…
Ми не супергерої. З усім не впоратися. Нікому це не під силу.
Тож якщо тобі важко і потрібна допомога…
Я подбаю, щоб він повернувся.
«ІСАДОРА ХАУС»
…і поміняймо цей столик на цей.
Як він не буде в кутку, то створюватиме проблеми…
Що?
Ми з Ісадорою просто друзі.
І крапка. Вона зробила мені послугу і повернула мені роботу.
Звісно.
Гаразд, ми проводимо багато часу разом, але як друзі.
Ага.
Хотів би я, щоб це переросло у щось більше?
Не знаю.
Не можу ні підтвердити, ні спростувати.
Але одне очевидно: вона не готова.
І я не хочу на неї тиснути.
Добре. Подбай про це.
Перепрошую.
Пау!
-Трохи замолода, щоб бути босом. -Вона дочка боса.
Лише поводиться, наче вона головна.
Зрозуміло. Просто доносить про все батькам?
Ти чудово виглядаєш!
Красень. Чудово виглядаєш.
Як завжди.
Я починав забувати, як ти виглядаєш.
-Авжеж. -Ти не приїздиш до Хавеі.
Не хочеш нас бачити. Живеш і займаєшся своїми справами.
Фарбуєш нігті… Що це таке?
-Що це? -У мене купа справ, Пау.
Та невже?
Я вчора говорив з татом, він не сказав, що ти приїдеш.
-Сюрприз! -Ти тут надовго?
Я переїжджаю сюди.
Тато послав тебе сюди очолити справи?
Чорт, Пау.
Я просив вас залишатись там і не чіпати мене в Мадриді.
-Знаю, але бізнес є бізнес. -Я ж просив.
Я памятаю, ти просив.
Але в Мадриді з'явилася одна можливість, яка випадає раз у житті.
І ми не перші, хто прибув скористатися нею.
Але маємо залишитися єдиними.
Поглянь на мене.
Тато залишить тебе в спокої, присягаюся.
Тому я й тут — щоб усе владнати.
Захистити тебе, щоб він не чіпав тебе.
-Ти ж це знаєш? -Так.
Точно?
Гаразд.
Розслабся. Можеш бути незалежним і займатися тим, чим хочеш.
Працювати офіціантом, еге ж?
Продовжуй залишатися бідним, якщо хочеш.
«ІСАДОРА ХАУС»
Ти не відповідала на дзвінки.
Ми майже не бачимось поза школою, ти не була на похороні Круса
і не відвідувала Івана.
-Нічого не розумію, присягаюся. -Багато справ, сонце.
Він твій друг, Ісо.
Авжеж.
О, це ж Дідак! Хочеш випити?
Ні. Ні, дякую.
Я лише прийшов попросити допомогти Івану.
Не знаю, чим я можу допомогти.
Чим завгодно. Я вже й не знаю, що робити.
Він цілими днями у ліжку, майже не розмовляє.
Додому не хоче, а в мене як зомбі.
Він навіть не наважився забрати речі Круса.
Він ніби не може осягнути усього.
Я розумію, але… Мені здається, я нічим не можу зарадити.
Може, проведемо тут поминальну зустріч по Крусу
з усіма тими, хто його любив і пам'ятає?
Спало на думку.
-Ні, це чудова ідея. -Я щось пропустила?
Відколи офіціанти пропонують заходи в моєму закладі?
Заклад не твій, а твоїх батьків.
Може, це пішло б йому на користь.
Думаю, це допоможе загоїти душевні рани чи перегорнути сторінку.
-Ми не встигнемо. Надто поспішно. -Ісадоро, не хвилюйся.
Я поговорю з офіціантами. Ми все владнаємо.
Для Івана — що завгодно.
Дякую, Ісо. Серйозно.
-Класна ідея, скажи? -Так.
АЛПРАЗОЛАМ
АРІ
МАМА
НІКО
ІВАН
ПАТРІК
Іван? Ти впевнена?
Ні.
Ні, я ні в чому не впевнена.
Звісно.
Авжеж, важко повірити, що Іван так вчинив.
Тобі про Хаві важко було повірити, та зрештою…
Я не знаю, що в моїй голові спогади, а що сновидіння…
-Таке відчуття, наче я божеволію. -Ні.
Ти не божеволієш.
І ти не сама.
Скажи, що хочеш робити, і зробимо це разом.
-Скасуймо поминальну зустріч? -Ні.
Треба помянути Круса.
Бідолаха. Як жахливо й несправедливо з ним обійшлися.
Знаєш, у чому моя проблема?
Я нікому не можу довіряти.
Я б хотіла довіряти комусь і почуватися в безпеці.
У спокої.
Чекай.
Можеш залишитися зі мною?
Не віриться, що ти дістав цей номер.
Я завжди хотів привести сюди когось особливого.
То я маю почуватися особливою?
Ти взяв цей люкс для пестощів пальцями?
Ні, але зробімо це по-моєму.
А це нащо?
Для гігієни.
І заради досвіду, ніде гріха таїти.
Що скажеш?
Зачекай.
-Чорт, вибач. -Що ти.
Все гаразд.
Чекай.
Спробуй ось так.
Чорт!
Зніми це, і займімося цим по-іншому.
Мені це не потрібно.
Ніко, що з тобою?
Раніше тобі це подобалося.
А тепер ні.
Я хочу операцію.
-Звідки така раптова зміна? -Через ту дівчину, з якою ти зустрічаєшся?
Через Соню? Це вона напоумила тебе?
-Ні. -То що сталося, синку?
На початку навчального року ти був таким щасливим і впевненим.
Я не розумію.
Ніхто мене не напоумив. Це моє рішення.
Ми лише стурбовані, що твоє рішення легковажне й поспішне.
Не легковажне!
Хірургічна корекція статі — це складна операція.
А реабілітація важка.
Мені байдуже. Ти провів усі мої операції.
-А цю не робитимеш? -Ні, не робитиме.
Не можна робити це з примхи.
-Це не примха! -Ні, примха. Це все через ту дівчину.
-Альфонсо, підтримай мене. -Тату.
Поки не закінчиш школу або не станеш повнолітнім, коли вирішуватимеш сам,
я не робитиму тобі більше операцій.
Як лікар і батько я вважаю, що це на краще.
-Це я вирішую, що краще для мене. -Коли станеш дорослим, сину.
-Тоді я знайду іншого лікаря. -Знаєш, скільки це коштує?
Ніко, прошу, сядь за стіл.
-Ніко. -Будь ласка.
Ніко!
Привіт.
Нумо.
Поснідаємо і підемо до школи.
Вони не зупиняються.
Журналісти?
І фанати.
І ненависники.
Навіть мертвого його ненавидять.
Гаразд.
Але на зустріч прийдуть лише ті, хто любив його.
Ті, хто люблять тебе.
-Буде вся команда твого тата. -Патріку, припини.
Що?
«Ходімо до тебе. Я допоможу тобі все владнати ».
«Прогуляймося, щоб ти відволікся від думок про батька».
«Сплануймо поминальну зустріч».
Тільки про тата й говориш!
Але хочеш, щоб я не думав про нього.
Іван, я лише хочу допомогти.
То припини постійно нагадувати про нього!
І не потрібна клята поминальна зустріч.
-Тоді скажи, що робити, бо… -Нічого! Нічого, Патріку!
Я не хочу, щоб ти щось робив.
Я ціную це, але не роби нічого.
Іване!
Вибач.
Арі, облиш мене.
Ти дельфін чи акула?
Ти про що?
Дельфін має час від часу випливати на поверхню, щоб подихати.
Акула має продовжувати плавати, якщо хоче дихати зябрами,
що б не сталося.
Якщо хочеш дихати, маєш обрати одного з них.
Я не можу.
Я теж.
Але припинити дихати — не вихід.
То в чому твій секрет?
-Як ти продовжила дихати після Саму? -Ні.
Не кажи його імені.
Гаразд.
Твій секрет — продовжувати плавати, незважаючи ні на що.
-Я поговорив з Іваном, і… -І це спрацювало!
Молодець, Патріку.
Я теж буду як акула.
Гаразд, почнімо заняття.
Розлучити Ісадору та Івана
у важкі часи, коли вони потребують один одного…
Що ти таке кажеш?
Чорт, може, ми помилялися на твій рахунок,
і це ти маєш бути цапом-відбувайлом.
Пау. Як справи? Оце так сюрприз.
Чорт, Хаві! Як давно ми не бачилися!
А нічогенька у вас тут школа!
Ти знав, що брат хотів піти сюди через тебе?
Так. Щоб бути разом, як кожного літа в Хавеі.
Чуваче, поговоримо?
Не хочу говорити з тобою.
Так! Що? Що між вами двома трапилося?
Нічого. Просто треба дещо вирішити.
Дідаку, я сумую за тобою.
Минулого не виправити, але присягаюся, я розплачуюся за помилки.
Не розумію, як ти взагалі спиш вночі.
А тепер ще й згодовуєш їй байки про Івана.
Я в таке нізащо не повірю!
Дідаку, що тут, в чорта, відбувається?
Нічого.
Ми більше не друзі, як колись.
Таке трапляється.
Ходімо.
Мені нічого тобі сказати. Ходімо.
Радий тебе бачити.
-Чому ти вважаєш, що Хаві це зробив? -Він сам розповів.
Хочеш сам почути?
Пау, гадаєш, мені не боліло, що Хаві виявився…
Саме так. Хаві.
Твій Хаві. Твій друг.
Дідаку, у житті ніщо не вічне. Ані гроші, ані здоров'я, ані молодість.
А знаєш, що навіки з тобою?
Сім'я та друзі. Справжні друзі.
Тому ми маємо любити їх і бути їм вірними понад усе інше.
-Ти стаєш на його бік? -Вислухай мене. Це важливо.
Ніхто не дасть тобі другий шанс.
Усі купками. Ти або з кимось, або проти когось.
Варто один раз налажати — і тебе скасують, без суду, без доказів. Бам! І геть.
Знаєш, як це — коли ти облажався і усі відвернулися від тебе?
Яким самотнім почуваєшся?
Хаві облажався.
Дійсно. Жахливо. Мабуть, гірше неможливо облажатися.
Але що йому робити? Вбити себе?
Переїхати на безлюдний острів?
«Вибач, чуваче, ти облажався. Ти не ідеальний».
«Сідай у ракету, лети в довбаний космос і ширяй там, доки не здохнеш».
Так йому вчинити?
Я просто не можу йому пробачити. І не хочу.
І не пробачай, якщо не хочеш. Нехай так.
Але поговори з ним.
Ти став на бік дівчини, бо вона тобі подобається. Гаразд.
-Не тому. -Стривай, друже.
Вона тобі подобається. Це помітно. Нічого страшного.
Ми всі колись божеволіли через дівчину. Буває. Я розумію. Не хвилюйся.
Але Хаві — твій друг.
Друг, чуваче.
І він просить тебе вислухати його.
Знайди спосіб підтримати дівчину і водночас допомогти другові.
Саро.
Раулю, що ти тут робиш?
Будь ласка, дай мені п'ять хвилин. Наодинці.
Ти не можеш приходити сюди ось так.
Але ти не відповідаєш на мої дзвінки.
Не можна порвати стосунки без розмови.
Звісно, можна.
Якщо так продовжуватимеш, доведеться через суд заборонити тобі наближатися.
Ти цього хочеш?
Якщо це ти так хочеш, я піду.
Але я маю почути це від тебе.
Ти надто сильна, щоб дозволити комусь говорити за тебе.
Дзвони.
016
Ти не така.
Вона маніпулює тобою.
-Що? -Так.
Звісно.
Що б я не робив, не можу набрати мязів.
Але прогрес є.
Нарощування м'язів вимагає часу.
Бо тобі знадобилося лише пити коктейлі?
Серйозно, можна ж щось зробити, щоб прискорити процес.
Я міг би дістати тобі круту штуку для набору мязів.
Звісно, за скромну ціну.
-Ти? -Ну, ціна не така вже й скромна.
Але запевняю, це мегакласна байда. Найкраща. Медичного стандарту.
Чому ж ти сам нею не користуєшся, щоб трохи піднабрати?
Мій тато хірург, в мене є доступ до гормонів, які дадуть результати.
А мені потрібні гроші.
Взаємовигідна пропозиція.
То згода чи ні?
Спочатку дістань гормони. Тоді поговоримо.
Гей!
Якщо ще хтось зацікавиться, дай знати.
SARAUL.GOALS У ПРЯМОМУ ЕТЕРІ
Багато хто з вас питав,
чому ми вже кілька тижнів нічого не постили,
і я маю вам дещо розповісти.
Сара покинула мене.
Тому я так довго не відповідав, адже…
не знав, що відповісти.
Так.
Я навіть написав їй листа, але не знав, куди його надіслати.
Саро, якщо ти це слухаєш…
Я навіть не читатиму його, бо знаю напам'ять,
як знаю напам'ять кожну родимку на твоїй спині.
Саро…
Я хочу, щоб ти знала, що я не ображаюся.
Що я ціную кожну мить кохання, яку ти мені подарувала.
І мені дуже шкода, що іноді я не кохав тебе так, як мав би.
Але цей канал,
цей будинок і я завжди будемо твоєю домівкою.
Клянуся, що кожної секунди свого життя я прагнутиму стати кращою людиною,
щоб якщо ти вирішиш до мене повернутися, у тебе був би хлопець, вартий тебе.
ПРЯМИЙ ЕФІР СКІНЧЕНО
Хаві.
Я на секунду.
Слухай.
Якщо ці нові друзі, з якими ти почуваєшся крутим, ставляться до тебе як до лайна,
це не моя проблема.
Але якщо ти дійсно сумуєш за мною, доведи це мені.
Виправ цю бісову ворожнечу, яку ти посіяв між Іваном та Ісадорою.
Сонце, якщо Іван хоче все скасувати, краще кажи негайно.
Я вже казав, Ісо. Не знаю, що робити.
Якщо я втручаюся, то переборщую. А якщо ні, то почуваюся лайном.
Не знаю.
Піду допоможу їм.
Добре.
Що таке?
Подзвони моєму водієві.
Негайно.
Ісадоро, я збрехав.
Уґо та Алекс примусили.
Іван не причетний до того, що сталося на Ібіці.
Ми хотіли, щоб ти залишила нас у спокої і зігнала злість на комусь іншому.
Мені так шкода.
Я зіпсував вашу дружбу з Іваном, коли ви найбільше потребували одне одного.
Чому ти тут?
Я навіть уявити не можу, що ти зараз відчуваєш.
І в мене немає жодного виправдання,
чому мене так давно не було поруч.
Ти мій найкращий друг. Ти завжди мене підтримував.
Не знаю, що на мене найшло.
Слухай, Іване…
Я не можу повернути час назад.
І як би я не хотіла, я не можу повернути твого тата.
Але я можу дечим допомогти.
Я можу піти з тобою додому по речі твого тата.
А якщо не зможеш зібрати їх сам, ми зробимо це разом.
Або взагалі не підемо. Не знаю.
Як сам захочеш.
Головне, щоб ти знав,
що я більше ніколи в житті не залишу тебе самого.
Гаразд?
Поплач. Плакати корисно.
Я тут, щоб ти мені виплакався.
Я не можу.
Хочу, але не можу.
Розумію. Але ти ще заплачеш.
Потроху дійдеш до цього.
-Підемо на поминальну зустріч? -Ні, Ісо.
Ні.
Я не хочу поминок, чесно.
Але, може, вони тобі потрібні.
Думаю, це хороший спосіб почати протистояти своєму болю.
І зцілитися
або почати зцілення.
Біль потребує зцілення.
Інакше ти не знайдеш спокою.
Підемо разом?
Ходімо.
Я так тебе люблю.
Таке відчуття, ніби моє тіло тут, а я — ні.
Наче це відбувається з кимось іншим.
Я такий радий, що Іса переконала тебе прийти.
Гаразд, піду привітаюся з гостями.
Оскільки ми вдаємо, наче нічого не сталося,
зробімо все правильно.
Як ти?
-Як ти? -Співчуваю, друже.
Що він у ній знайшов?
Висловлювання у дусі 2010 року.
Якщо між вами з Ніко нічого не вийшло, Соня ні в чому не винна.
Це твоя провина.
Перепрошую?
Якби ти не розповіла йому про Біляля, ми б були друзі.
Але коли хлопець подобається тобі, можна на день забути про принципи.
Адже Біляль тобі подобається.
Не звертай уваги на слова Арі.
То я тобі не подобаюся?
А якщо скажу, що подобаєшся?
Ти не в моєму смаку.
Вибач.
Звісно.
Тобі подобаються білі мільйонерки,
хоч вони й ставляться до тебе як до лайна.
Ще й африканська сестра завжди поруч, з нею можна побути зухвалим,
хоча я не в твоєму смаку.
Є таке визначення — «мізогінуар».
Це теж суахілі?
Я більше не дам тобі дражнити мене.
Росіо.
Я лише знаю, що ти знаходишся по ту сторону стійки, а я по цю.
А я не хочу більше проблем з дівчатами з Лас-Енсінас.
Воно того не варте.
Привіт.
Від імені сім'ї та друзів Круса
хочу подякувати вам за участь у цьому заході
на вшанування пам'яті мого батька та його спадщини як людини і спортсмена.
Вибачте.
Команда мого батька запропонувала створити фонд на його ім'я
для просування інклюзивного спорту,
щоб його ім'я стало прикладом іншим.
Але мій батько не був прикладом.
Він би сам так сказав, якби був тут.
Він був людиною з власними проблемами і намагався жити своїм життям.
І ні.
Ніхто не має за таке помирати.
Ніхто не мав вбивати його за це.
Тому я не хочу миритися з цим
і не хочу жити з цим, але зрештою зроблю це.
СВІТЛА ПАМЯТЬ КРУСУ
Ні, Патріку. Ні.
Нехай плаче.
Він має виплакати горе.
І…
Господи, не переношу порад від неї, коли вона сама їх потребує найбільше.
«Роби, як я кажу, а не як я».
МЕНСІЯ НЕ ПРИЙДЕШ НА ПОМИНКИ?
САРА: НІ, Я ВДОМА. ВСЕ УСКЛАДНИЛОСЯ.
Я думала, ти будеш у відділку, а не тут.
Ти не розумієш.
Що я не розумію?
Тож він пустив у дію емоційний шантаж, щоб повернути тебе?
Я не повертаюся до нього.
Я повертаюся, а він йде. Навіть їсть не вдома, щоб я побула одна.
Він намагається, Менсіє.
Це так типово. Він робить це, щоб контролювати тебе.
Краще покинути все і дозволити тобі контролювати мене?
Що?
Такої ти думки про мене?
Я лише хочу допомогти тобі.
Як подруга.
Я нічого не хотіла й не хочу на заміну.
Можна було б зробити це краще.
Але я бачу, що ти йдеш у лігво лева, і я не можу цього допустити.
Менсіє, я втомилася бути маріонеткою.
Я хочу повернути своє життя. Це моє рішення.
Я пришлю когось завтра забрати мої речі.
Я поговорив з Менсією.
Було нелегко, але ми все знайшли.
-Що це? -Місце, де похований Самуель.
Ні.
Для тебе.
І для мене.
Ти сказала дозволити хлопцю поплакати за батьком.
Я прошу тебе зробити те саме за Самуелем.
Перепрошую.
Дякую.
ПАТРІК: ДЕ ТИ?
Я збрехала тобі.
Жодних більше акул.
Це єдине, що мені хоч трохи допомагає.
І працює?
Я думала, що так.
Що це забрало мій біль, але насправді лише приховало його.
І залишило тут.
Якщо не можемо позбутися болю…
може, ми могли б його розділити?
Привіт, ти бачила Івана?
Ні.
Така гарна — і самотня.
Цитуєш класиків пікапа?
Я не сама.
Я з тобою.
-Скільки? -Ти про що?
Скільки ти коштуєш?
Гей, що ти робиш?
Будь вдячний, що не набила тобі пику, чортів расист.
-Бо я переплутав? Ти була схожа на… -На кого?
А її ти спитав, скільки вона бере? Чи її?
-Що сталося? -Ця дівчина напала на мене.
Це він напав на неї.
Заберіть його.
-Ходімо з нами. -Гаразд.
Спокійно, друзі.
Як ти?
Я… звикла до цього.
Як не з повією переплутають, то з прибиральницею.
Не те щоб з цими професіями щось було не так, але…
Сам розумієш.
От зараз розумію.
Місцеві дивляться на мою шкіру і думають, що все про мене знають.
Я місцева.
Але хотіла бути не звідси.
Я навпаки.
Це «привіт» мовою суахілі.
Я Біляль.
Завжди приємно зустріти африканську сестру.
Я хотів допомогти тобі, Арі.
Вам обом.
Тобі теж, Іване.
Не розумію, чому ти від мене віддаляєшся.
Приймаєш допомогу від усіх, а від мене — нічого.
Кажеш, що вдячний, але я відчуваю, що зневажаєш мене.
-Я не зневажаю тебе… -Ні, зневажаєш!
Це видно попри твою удавану посмішку.
Не знаю, коли це почалося, але мені байдуже.
Бо я цього не заслуговую.
А ти?
Стала бридкою п'яницею, для якої немає нічого святого.
Я буду вдома у батьків, якщо щось знадобиться.
Завтра чи коли захочеш
я прийду на запис відео, як і домовилися.
Добре.
Бувай.
Чекай.
Може…
Може, якось безглуздо йти в ніч, якщо повернешся завтра.
Так, але ми так домовилися.
Ти впевнена?
Без поспіху.
Ми не спатимемо разом,
але лишайся.
Добре.
Нумо…
Прошу, подзвони Ісадорі!
Я зараз повернуся.
Вибач.
Ісадора спить.
Я заслуговую на самотність.
-Ні. -Так.
Ти теж мав би полишити мене через те, як я повелася з тобою.
Я просто злякалася.
Але не через те, що ти подумав.
Арі…
Просто востаннє, коли мені хтось подобався так, як ти,
а ти мені подобаєшся, як не заперечуй,
я дико налажала.
Його звали Самуель.
Це я вперше вимовила його ім'я.
Я дуже його кохала, якщо чесно.
Дуже.
Але я руйную все, що люблю.
Тому й прошу тебе триматися від мене подалі. А ти не слухаєш.
Потім прийдеш до мене і скажеш: «Он воно як…».
А я ж попереджала.
Тебе дівчина чекає.
Ніко, чого ти їй пишеш? Вона ж отутечки!
Я замовляю таксі.
Він знову відправляє мене додому? Господи!
Ні, я везу тебе до себе додому.
А.
Чому, Іване? Присягаюся, я не розумію.
-Ти кохаєш Арі? В цьому річ? -Я нікого не кохаю.
-Помітив зневагу? -Я не зневажаю тебе, чорт забирай!
То чому ти мене відштовхуєш?
Не хочеш бути наодинці зі мною. Не наближаєшся до мене.
Уникаєш мене.
Чорт, навіть в очі не дивишся!
Бо коли дивлюся на тебе, згадую, що тато зізнався в орієнтації через тебе.
Що він пішов з дому того вечора, бо ти йому подзвонив.
І якби ми з тобою не зустрілися,
він і досі був би живий.
Не можна винуватити мене.
Знаю, що смерть тата — не твоя провина,
І ніщо не виправдає образи, яку я тобі завдав.
Але це не змінить хід моїх думок.
А я думаю, що це все через тебе, Патріку.
Я б хотів це контролювати, але так вже я почуваюся.
Це так несправедливо до тебе…
і я так більше не можу.
Прошу, скажи, що ти мене не кидаєш.
Прошу.
Іване!
Переклад субтитрів: Катя Ракецька