‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫אם מידע אישי הוא הנפט של המאה ה-21,‬
‫המידע של המשפחות החשובות ביותר ‬ ‫הוא זהב טהור.‬
‫הסיכון לא שווה את הרווח.‬
‫הרווח לא ניתן לכימות, בנחמין.‬
‫מה יש, אתה רוצה את הכל לעצמך?‬
‫בשבילך ובשביל חברת ההחזקות היקרה שלך?‬
‫אני לא יודע על מה אתה מדבר.‬
‫יש לי ראיות, בנחמין.‬
‫ראיות שיכולות להרוס אותך.‬
‫אותך ואת כל החברות שלך.‬
‫אם תתחלק איתי באוצר הזה, לא אעשה כלום.‬
‫- מכירה פומבית למטרות צדקה‬ ‫לאס אנסינאס‬‫ ‬ ‫ומועדון האגם -‬
‫שלום לכולם.‬
‫חברים, ברוכים הבאים למכירה הפומבית.‬
‫כל ההכנסות יועברו למלגות,‬
‫כדי שתלמידים בעלי הרבה פוטנציאל‬ ‫שלא שפר עליהם מזלם‬
‫יוכלו ללמוד בלאס אנסינאס.‬
‫תלמידים שבאמת מגיע להם.‬
‫כי כולנו יודעים שהאנשים שמשנים את העולם‬
‫הם בעלי הכישרון,‬ ‫ולא תמיד אלה שנולדו למשפחה הנכונה.‬
‫אני פונה אל הנדיבות שלכם‬
‫ומקווה שכולנו נוכל‬ ‫להפוך את הערב הזה לבלתי נשכח.‬
‫תודה רבה.‬
‫איפה פטריק?‬
‫לא יודעת.‬
‫עומאר.‬
‫איפה המתנות לאורחים?‬
‫במחסן.‬ ‫-והקאנאפס?‬
‫יצאו עוד עשר דקות.‬ ‫-מעולה.‬
‫והמסמכים…?‬
‫שם, אני חושב.‬ ‫-יופי. תודה.‬
‫בכיף.‬
‫אוי.‬
‫אה… שלום.‬
‫שלום.‬
‫מנסי, זו יס. יס, מנסיה.‬
‫אז זו "מנסי", נכון?‬
‫"מנסי"?‬
‫דיברת עליי?‬ ‫-לא.‬
‫הזכרתי לשם ההקשר.‬ ‫-כן.‬
‫נעים מאוד, "יאס".‬
‫יס.‬
‫כן.‬
‫מנסיה, הינה הם.‬
‫אוקיי. תודה.‬
‫תן לי את הטלפון.‬ ‫-עזוב אותי!‬
‫איזה טלפון?‬ ‫-עכשיו!‬
‫תן לי אותו.‬
‫סליחה. נפל לך הטלפון.‬
‫תודה.‬ ‫-בשמחה.‬
‫התכוונתי להחזיר אותו.‬
‫כמו שהחזרת את הלפטופ, נכון?‬ ‫-לך תזדיין.‬
‫עומאר סיכן את עצמו כדי לעזור לך,‬ ‫ותקעת לו סכין בגב.‬
‫זה יום חשוב מאוד לעבודה של עומאר.‬
‫אם תדפוק משהו, אתה תדפוק אותו. הבנת?‬
‫מה עשית בחוץ?‬ ‫-העפתי את בילאל.‬
‫הוא היה פה?‬
‫גנב.‬
‫כן, ברור.‬
‫הוא כייס טלפון.‬
‫זה שקר, נכון?‬
‫אתה לא רוצה להודות שיצאת החוצה.‬ ‫-תחשוב מה שבא לך.‬
‫אני יודע להפריד בין העבודה לחיים האישיים.‬ ‫בניגוד אליך, מסתבר.‬
‫באת לראות אותי?‬
‫רק לרגע. אני לא יכול להישאר יותר.‬
‫רק לרגע?‬
‫רבתי עכשיו עם עומאר.‬ ‫אם הוא יראה אותי פה, הלך עליי.‬
‫סמואל, כשאתה לא לומד, אתה עובד,‬ ‫ואחר כך אתה עייף מדי.‬
‫הייתי רוצה רק להיות איתך וללמוד,‬ ‫אבל אני לא יכול.‬
‫בבקשה.‬
‫נתראה יותר מאוחר, טוב?‬
‫תודה.‬
‫קחי.‬
‫תודה.‬
‫נו?‬
‫מה?‬
‫בואי נכיר אנשים חדשים. תבחרי את.‬
‫רוצה לנסות את המגזר העסקי?‬
‫נראה משעמם.‬ ‫-כן, קצת.‬
‫מה עם מגזר התלמידים?‬ ‫-לא.‬
‫לא. בלי עוד תלמידים, בבקשה.‬
‫טוב…‬
‫ויש גם את החבר'ה האלה שם.‬
‫מה הם? סוחרי סמים?‬
‫כמעט. שחקני כדורגל.‬
‫בחיי.‬
‫זה שבאמצע הוא אבא של איוון קרבאליו.‬
‫אין מצב.‬
‫טוב, הוא לא רע ‬ ‫בשביל לשטוף את העיניים ולא לחשוב יותר מדי.‬
‫כן, אפשר לוותר על שיחה מעניינת.‬
‫הם עלולים להפתיע אותנו.‬ ‫-אין לדעת.‬
‫היי, מה נשמע?‬
‫אכפת לכם אם נצטרף אליכם?‬
‫כמובן שלא, גצ'ינאס.‬
‫סליחה?‬
‫סליחה. זה כמו "מהממות".‬
‫אה.‬ ‫-"חתולות קטנות".‬
‫חתולות קטנות. ואו.‬
‫שחקני כדורגל הם ממש ישירים.‬ ‫תמיד מנסים להבקיע שער, מה?‬
‫שום דבר…‬
‫סליחה.‬
‫מתסכל לראות כל כך הרבה פוטנציאל הולך לפח‬
‫בגלל שאתה לא מאמין בעצמך.‬
‫אי אפשר לקנות אוכל עם הפוטנציאל שלי כרגע.‬
‫אתה פוחד?‬
‫לא, אני בסך הכול מציאותי.‬
‫ואני לא מציאותי?‬
‫מה שהשגתי למרות שהגעתי מרקע כמו שלך‬ ‫הוא לא מציאותי?‬
‫הבנת למה התכוונתי.‬ ‫-לא, אבל אתה יכול להסביר לי.‬
‫אז אתה פוחד, ואתה ממציא תירוצים.‬
‫חבל מאוד.‬
‫יש כאן הרבה אנשים רבי השפעה‬
‫שרציתי להציג אותך בפניהם‬ ‫לקראת ההתנסות המקצועית שלך, אבל…‬
‫מכיוון שאתה מלצר, ולא אורח…‬
‫אתה רוצה שאתפטר מהעבודה?‬
‫סדרי עדיפויות, סמואל.‬
‫בנחמין, אני מקווה שהכול לטעמך.‬
‫אם תסלח לנו…‬
‫אני צריך להשגיח עליך כל היום?‬ ‫-הוא דיבר איתי. מה יכולתי לעשות?‬
‫את העבודה שלך.‬ ‫או שלא עשית הפסקה הרגע?‬
‫החלטת להיכנס בי, לא משנה מה אעשה.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-אני מתפטר.‬
‫נראה איך תסתדר עם מלצר אחד פחות.‬
‫היי. סמו!‬
‫סמואל, לעזאזל!‬
‫חתיכת…‬
‫שלום?‬
‫אני אשתה סודה, עם ליים, לא לימון,‬
‫ונגיעה קטנה של כורכום. תודה.‬
‫מתוק!‬
‫מה קרה?‬ ‫-התפטרתי הרגע.‬
‫לעזאזל עם העבודה המחורבנת הזאת.‬
‫ברצינות?‬ ‫-כן.‬
‫איזה יופי, מותק!‬
‫בוא נחגוג.‬ ‫-אני לא יכול.‬
‫אני צריך להחליף בגדים,‬ ‫לדבר עם המנהל ולמצוא את אבא שלך.‬
‫הוא רוצה להכיר לי אנשים חשובים.‬ ‫איפה הוא?‬
‫אבא שלי?‬ ‫-כן.‬
‫לא יודעת. מסתובב.‬ ‫-טוב.‬
‫היי, אבל תישאר איתי קצת.‬
‫אחר כך, אהובה. בסדר?‬
‫נחגוג יותר מאוחר.‬
‫בעצם, אני לא רוצה סודה.‬ ‫אני רוצה ג'ין וטוניק.‬
‫לא משנה איזה ג'ין.‬
‫בעצם, שניים. פעמיים ג'ין וטוניק.‬
‫צריך קצת חמצן, לא?‬
‫כאילו… כדי לנשום ולא למות, למשל.‬
‫כל דקה שבה אני לא מנשקת אותך‬ ‫אובדת לנצח.‬
‫מאיזה סרט של אזור הדמדומים יצאת?‬
‫מה קרה? אני אינטנסיבית מדי בשבילך?‬
‫לא.‬
‫לא, אבל… אבל אפשר להוריד את המינון.‬
‫בסדר? תירגעי קצת.‬
‫אני רגועה.‬ ‫-כן. אביא משהו לשתות. טוב?‬
‫תביאי ג'ין וטוניק.‬ ‫-לא ג'ין וטוניק.‬
‫אביא לך מים.‬ ‫-לא.‬
‫כן, כי רמת החומציות שלך ממש נמוכה,‬ ‫כמו השליטה העצמית שלך.‬
‫חכי לי כאן?‬
‫אחכה כאן לנצח.‬
‫טוב.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫מה הסיפור של הלפטופ?‬
‫אני צריכה לארגן את המכירה הפומבית,‬ ‫הצעות המחיר, הקניות והמכירות…‬
‫בחיי. אבא שלך לא סתם סומך עלייך,‬ ‫הוא ממנה אותך לאחראית.‬
‫אני מניחה שהרווחתי את זה.‬
‫זה מה שרצית, לא? להיות ילדה של אבא.‬
‫ואיך הולך לך עם החברה?‬
‫כי נראה לי‬ ‫שכבר עדיף לך לקנות חבילת מדבקות.‬
‫לפחות לא תצטרכי לדבר איתן.‬
‫אני מתכוונת שהיא נדבקת אלייך.‬
‫טוב, כן. היא מאוד חמה.‬
‫ומאוד קשובה. היא ממש ממוקדת בי.‬ ‫-את מתכוונת שהיא חונקת אותך.‬
‫לא, זה לא המצב.‬ ‫-לא?‬
‫לא, לא אמרתי את זה.‬
‫אני פשוט לא רגילה‬ ‫לקבל את תשומת הלב שמגיעה לי.‬
‫את יודעת מה?‬
‫אני אוותר על המשקה. בהצלחה במכירה הפומבית.‬
‫חיפשתי אותך.‬
‫קרה משהו?‬
‫לא, אני סתם בלחץ מכל זה.‬ ‫זה לא משהו רציני.‬
‫טוב, את מסתדרת יפה מאוד.‬
‫באמת?‬
‫אני בהחלט גאה בך.‬
‫לא ידעתי שאת שותה.‬
‫לעתים נדירות.‬
‫ולמה שלחת לי הודעה?‬
‫כדי שתנשום קצת אוויר צח.‬
‫איוון, אפשר לשאול אותך משהו?‬ ‫-בטח.‬
‫אתה ואבא שלך טחונים בכסף, נכון?‬
‫מה?‬
‫יש לכם כל כך הרבה כסף,‬ ‫שאתם לא יודעים מה לעשות איתו.‬
‫מה העניין?‬
‫בחייך, תגיד לי.‬
‫אתה ואבא שלך שוחים בכסף? כן או לא?‬
‫טוב, אבא שלי כן, מן הסתם.‬
‫ידעתי.‬
‫אבל למה?‬
‫את מחפשת בחור עשיר?‬
‫לא, לא.‬
‫אני רוצה מישהו שלא צריך להיות עשיר.‬
‫שלא זקוק לי.‬
‫אתה מבין?‬
‫בוא הנה.‬
‫בוא.‬ ‫-מה את עושה?‬
‫היא לא שלך, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫אבל את יכולה לנהוג בה?‬
‫גם לא.‬
‫שלום?‬
‫היי!‬
‫אסור להשתמש בסירות, לעזאזל!‬
‫בילאל!‬
‫מה שאני רוצה לעשות בלאס אנסינאס ‬ ‫זה לשבור את תקרת הזכוכית‬
‫לטובת הרבה צעירים בעלי יכולת‬ ‫שיש להם המון כישרון, אבל מעט משאבים.‬
‫מעניין וחשוב ביותר.‬
‫אבא, אני צריכה לארגן את המכירה הפומבית.‬ ‫היא עומדת להתחיל. טוב?‬
‫את מרגישה יותר טוב?‬
‫כן. תודה.‬
‫זה הקו המנחה בעבודה שלי בחודשים האחרונים.‬
‫יש לך רגע?‬
‫כן.‬
‫סלחו לי.‬
‫שמעתי בעצתך.‬
‫התפטרתי הרגע.‬
‫אקדיש את עצמי ללאס אנסינאס,‬ ‫להתנסות מקצועית, ולכל דבר שאני צריך לעשות.‬
‫אם תרצה להמשיך לסייע לי, כמובן.‬
‫כן, תשלח לי חליפת שני חלקים‬ ‫למועדון האגם. כחול נייבי, עם פסים.‬
‫מידה?‬
‫אלוהים.‬
‫הוא מת כבר כמה זמן.‬
‫אין מצב.‬
‫הוא היה נעדר.‬
‫הוא היה פושע נמלט.‬
‫מה?‬
‫האיש הזה.‬
‫אני יודע מי זה.‬
‫ואז היה סקנדל שלם.‬
‫כי אם אבא שלי יתחתן עם אימא שלי,‬ ‫זו תהיה הפעם הראשונה…‬
‫שאחד מפשוטי העם…‬
‫אני משעמם אותך?‬
‫מה?‬ ‫-אני משעמם אותך?‬
‫לא.‬
‫לא, הייתי חייבת לשלוח‬ ‫הודעה ממש חשובה, אבל סיימתי.‬
‫תמשיך את הסיפור.‬ ‫-על מה דיברתי?‬
‫על המשפחה שלך ודברים.‬
‫ודברים.‬
‫אלך להביא לנו משהו לשתות.‬
‫לא הקשבת לי בכלל.‬ ‫-הקשבתי. אל תהיה נודניק.‬
‫מה בא לך? ויסקי, רום, וודקה?‬ ‫-לא.‬
‫מה אתה שותה?‬ ‫-בלי אלכוהול.‬
‫תשתה לונג איילנד. אתה נראה מתוח.‬ ‫-לא.‬
‫את לא מקשיבה?‬
‫טוב, מתוק, אז מיץ תפוזים, אם ככה?‬
‫מיץ תפוזים, אם ככה.‬
‫תודה.‬
‫בואו נתחיל עם הפריט הראשון‬ ‫של המכירה הפומבית.‬
‫זהו פסל ייחודי,‬ ‫העשוי מקריסטל מוראנו, כמובן,‬
‫של האמן אנג'לו דוויד…‬ ‫-סליחה. אבא!‬
‫אני מצטער.‬
‫ונתרם על ידי משפחת מונטה.‬ ‫-סליחה. הגעתי.‬
‫אני מצטער. סליחה.‬
‫סליחה.. אפשר לעבור?‬
‫נפתח את ההצעות ב-10,000 אירו.‬
‫עוף מפה כבר.‬
‫סליחה.‬
‫שיט.‬ ‫-סליחה.‬
‫פטריק.‬
‫אוי, סליחה.‬
‫מה יש לך?‬
‫תדאגי שינקו את זה‬ ‫ותסדירי את התשלום על הפסל.‬
‫איך אני יכולה להסדיר…?‬
‫באמת? הוא העיף אותך מהדירה בגללי?‬
‫לא, בילאל. המצאתי את זה.‬
‫אתקשר למשטרה.‬
‫חכה שאסתלק קודם. שלא יאשימו אותי.‬
‫לעזאזל!‬
‫הטלפון שלי מת. אין לך טלפון, נכון?‬
‫ברור, אחרת לא היית גונב אחד.‬
‫אני לא יכול להיכנס למועדון‬ ‫בבגדים ספוגים במים.‬
‫אני יכול להיכנס ולחפש את מי שתגיד.‬
‫טוב.‬
‫חפש את רבקה.‬
‫ברונטית, ספורטיבית,‬ ‫ציפורניים מרשימות, הרבה תכשיטים.‬
‫היא מתמזמזת עם בחורה אחרת.‬
‫עם בחורה אחרת? באמת?‬
‫אולי נשמור את ההומופוביה‬ ‫לפעם אחרת שלא תכלול גופות?‬
‫סליחה.‬
‫תודה. לך למצוא את רבקה.‬
‫אולי אקרא לסמואל?‬
‫אני לא רוצה לעשות לך בעיות עם החבר שלך.‬
‫אמרתי שתקרא לרבקה.‬
‫קדימה.‬ ‫-טוב.‬
‫טוב.‬
‫לעזאזל.‬
‫אל תנסה להכחיש שאתה בחברתי‬ ‫בגלל שאני בחורה צעירה, ‬
‫שאתה יכול, פוטנציאלית, להכניס למיטה,‬
‫כדי שתמשיך להרגיש כאילו שאתה בן 20, נכון?‬
‫אני לא רגיל לשכב עם נשים‬
‫מהמעגלים של הבן שלי.‬
‫אוי. כמה חבל.‬
‫בכל זאת יש לך קוד מוסר.‬
‫הרבה מאוד.‬
‫"הרבה מאוד"…‬
‫אני צריכה להעיף את שלי מהחלון‬ ‫ולהתחיל להתמקד בגברים‬
‫בשלים יותר, בוגרים יותר, ‬ ‫ועם ראש על הכתפיים, כמוך. נכון?‬
‫זה נשמע מעולה.‬
‫ולהפסיק לחפש ילדים מפונקים,‬ ‫מבולבלים והפכפכים, כמו שאני תמיד עושה.‬
‫סיימתי את השתייה שלי.‬
‫ראית את המזח?‬
‫לא.‬
‫לא? הוא נפלא. כדאי לך.‬
‫אם בא לך, תתחיל להתקדם לכיוון הזה,‬ ‫אני אביא לנו משקאות, ואראה לך.‬
‫עכשיו?‬
‫עכשיו, אם זה בסדר מבחינתך.‬
‫כן, זה בסדר גמור.‬ ‫-טוב.‬
‫לא, שב.‬
‫אתה יודע כמה הפסל ששברת עולה?‬
‫אתה משלם עליו. זה גרושים מבחינתך.‬
‫אתה מסטול?‬
‫לא.‬
‫ראית את העיניים שלך?‬
‫זו אלרגיה.‬
‫אלרגיה למה, לחוסר הבושה שלך?‬
‫כאילו שאכפת לך.‬
‫אתה יכול לשחק באבא ובן מושלמים‬ ‫עם סמואל החנפן,‬
‫מאחר שאתה לא מצליח לאלף‬ ‫את הבן האמיתי שלך, ההומו האנוכי.‬
‫זה שעושה לך בושות בכל הזדמנות.‬
‫אתה הולך לבכות עכשיו? אתה כזה חוצפן.‬
‫זה בטח עינוי נוראי בשבילך‬ ‫לחיות יותר מאימא ולטפל בנו, נכון?‬
‫אתה חושב שכולם בינוניים,‬
‫אפילו בני המשפחה שלך, והילדים שלך במיוחד.‬
‫אפילו אימא הייתה חלשה בעיניך.‬
‫אבל היא ראתה את הטוב בכולנו.‬
‫אפילו במישהו פתטי עם שיגעון גדלות, כמוך.‬
‫אבא!‬
‫מספיק עם זה!‬
‫בחיים לא הרמת עלינו יד.‬
‫בנחמין גרם לי לשקול קריירה בתחום המשפטים.‬
‫עכשיו אנחנו מחפשים את האוניברסיטה המתאימה.‬
‫סלח לי לרגע. אני כבר חוזר.‬
‫סליחה.‬
‫מה אתה עושה פה, לעזאזל?‬
‫סמי, סליחה.‬ ‫-אמרתי לך להסתלק.‬
‫תקשיב לי.‬ ‫-אני אתקשר למשטרה.‬
‫עומאר צריך אותך.‬ ‫-אני לא עובד פה. מה העניין?‬
‫מצאנו גופה שצפה באגם,‬ ‫ועומאר אמר שהוא יודע מי זה.‬
‫מה?‬
‫המים קפואים!‬
‫אני אעזור לך.‬
‫איזה קור.‬
‫זה יחמם אותך, לא?‬
‫כן.‬
‫עכשיו יותר טוב?‬
‫מה?‬
‫פטריק!‬
‫מה קרה?‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫עזוב אותי במנוחה, לעזאזל!‬
‫אני מצטער על ההפרעה.‬
‫הבה נעבור הלאה לפריט הבא,‬
‫שנתרם ע"י אחד מהאורחים‬ ‫המהוללים ביותר שלנו, קרוז קרבאליו,‬
‫שנמצא כאן איתנו היום.‬
‫קרוז?‬
‫טוב, אני לא רואה אותו כרגע,‬ ‫אבל אני יודע שהוא כאן.‬
‫כפי שאמרתי, זה פסל‬
‫של האומן בין זמננו, קרלוס מונקאס,‬ ‫החתום על ידו…‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫מה נשמע? הכול טוב?‬
‫אני מאושר מאוד. מעולה.‬
‫מדהים.‬
‫מטורף.‬
‫אתה נראה קצת יותר מדי מאושר, האמת.‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫אני בסדר.‬
‫אתה מסטול?‬
‫אוי, קאייה…‬
‫מה הבעיה? אסור לי להיות מאושר בלעדייך?‬
‫השחצנות המלכותית הזו. תרגיע אותה קצת.‬
‫ואת?‬ ‫-מה איתי?‬
‫מכיוון שאין לך נסיך,‬ ‫תסתפקי במלך השערים, מה?‬
‫אה, הבנתי. זה העניין.‬
‫פעמיים לונג איילנד.‬
‫ואו. לא מצאת משהו חזק יותר?‬
‫אל תנסי לשלוט בי.‬
‫אני לא מנסה.‬
‫את לא שותה?‬ ‫-הזמנתי שני ג'ין וטוניק.‬
‫שני ג'ין וטוניק.‬
‫דרך מושלמת לשבור את הקרח ולהכיר מישהו.‬ ‫-בדיוק.‬
‫תודה רבה.‬
‫אולי זה מה שאני ואת צריכים לעשות.‬
‫מה?‬
‫להיפתח לאנשים אחרים.‬
‫להשתחרר זה מזה.‬
‫קאייה, מה שאני ואת מרגישים…‬
‫הוא מיוחד מאוד.‬
‫אבל אני חושב שנגיע עם זה רחוק.‬
‫בגלל שאת כבולה בגלל הצורך לטפל בי,‬
‫ואני כבול בגלל הפחד לאכזב אותך.‬
‫עדיף שנלך כל אחד לדרכו, לא?‬
‫כדי ש… יהיה לנו אוויר.‬
‫נכון?‬
‫בטח.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫לעזאזל, בילאל.‬
‫היי, עכשיו כששניכם כאן,‬
‫אני מצטער שרבתם בגללי.‬
‫שתוק.‬
‫אני צריך לחשוב.‬
‫ניסיתי לחשוב אם להתקשר לארי ולמנסיה,‬
‫או פשוט להתקשר ישר למשטרה.‬
‫אני לא יודע. זה יותר מדי.‬ ‫זו חורג מגבולות התפקיד שלי.‬
‫אני חושב שכדאי להתקשר למשטרה.‬
‫יאללה. בוא נתקשר. תו לי את הטלפון שלך.‬ ‫-לא.‬
‫לא למשטרה.‬
‫למי תתקשר?‬
‫לבנחמין? אין מצב.‬
‫אתקשר לרבה.‬
‫עזרנו לגוזמן לזרוק את האיש הזה לאגם.‬
‫מה?‬
‫הגביע היפהפה הזה מקריסטל בוהמיה‬
‫עבר במשפחת הררה דה מיגל המכובדת‬ ‫במשך שישה דורות.‬
‫מחיר הפתיחה הוא 15,000 אירו.‬ ‫מי מציע 15,000?‬
‫נמכר.‬
‫הפריט הבא שלנו,‬ ‫טכניקה מעורבת של צבעי שמן וקולאז',‬
‫מעשה ידיה הווירטואוזיות‬ ‫של האמנית הארגנטינאית גבריאלה רוסאלס.‬
‫מחיר הפתיחה הוא 12,000 אירו.‬
‫ענק ייחודי משובץ באבני החן אוליבין‬ ‫מהר הגעש קילוואה שבהוואי,‬
‫בהשראת רוסיה הקיסרית.‬
‫מחיר הפתיחה הוא 200,000 אירו.‬
‫מה קורה, סמו?‬
‫מה?‬
‫נמכר.‬
‫תדאגי שחייבו אותי על זה, ותשמרי עליו.‬
‫טוב.‬
‫סליחה. אתה יכול לשים את הטלפון שלי בטעינה?‬
‫כן? תודה.‬
‫מנסי,‬
‫אני צריכה טובה.‬
‫יש לי מספיק על הראש.‬ ‫-אני ידעת, אבל זה די דחוף.‬
‫אני צריכה ללכת מייד. ייקח לי זמן.‬
‫אבל אני אחזור.‬
‫אולי זה יהיה מהר ואולי ייקח לי זמן,‬ ‫אבל אני אחזור.‬
‫תוכלי להישאר עם יס?‬
‫את צוחקת, נכון?‬
‫תסתכלי עליה. היא שיכורה מהתחת.‬
‫מתרוצצת מקצה לקצה.‬
‫היא עלולה לשבור את המפרקת, או…‬
‫רבקה, את מבקשת מהאקסית שלך‬
‫להשגיח על ה…‬ ‫אני לא יודעת מה היא, בת הזוג שלך?‬
‫חברה שלי.‬
‫טוב. חברה שלך.‬
‫לא. לא אכפת לי.‬
‫לא הייתי מבקשת ממך אם זה לא היה ממש חשוב.‬
‫בבקשה.‬
‫אלך לקרוא לה, טוב? תודה.‬
‫אני מצטער על קודם.‬
‫שטויות, זה בסדר.‬
‫אתה מרגיש יותר טוב?‬
‫כן.‬
‫מה קרה עם אבא שלך?‬
‫תמיד הרגשתי כמו נטע זר במשפחה שלנו.‬
‫אתה מבין?‬
‫כאילו שאני צריך להתנצל‬ ‫על ששרדתי את התאונה שאימא שלי נהרגה בה.‬
‫ברור לי שאני לא הבן שאבא שלי רצה.‬
‫כולם רוצים פטריק אחר.‬
‫כולם.‬
‫אף אחד לא אוהב אותי כפי שאני.‬ ‫-בחייך, אל תדבר שטויות.‬
‫לא, אני רציני. נמאס לי.‬
‫אף אחד לא שם אליי לב.‬
‫כל הזמן אומרים שאני עושה מה שבא לי,‬
‫שאני יכול להשיג מה שבא לי,‬ ‫אז אני לא צריך עזרה…‬
‫נמאס לי מזה.‬
‫אני לא חושב ככה,‬
‫שאף אחד לא שם אליך לב.‬
‫אף אחד.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫שיט.‬
‫את נראית חכמה.‬
‫בגלל שאני באמת חכמה.‬
‫את באמת חכמה.‬
‫אז למה נתת לה לחמוק ממך?‬
‫לאן את חותרת?‬
‫את עדיין בעניין שלה, נכון? קצת.‬
‫רבה לא מפסיקה לדבר עלייך.‬
‫"מנסי פה, מנסי שם."‬
‫היא קוראת לך "מנסי".‬ ‫-כן. אני יודעת.‬
‫כפי שאת בטח מנחשת, זה עולה לי על העצבים.‬
‫תשמעי, אני צריכה לעבוד, בסדר?‬
‫אז אם לא אכפת לך…‬
‫יופי. תודה.‬
‫סליחה.‬
‫אפשר לקבל עוד?‬
‫תודה.‬
‫נחמד לך שהיא מדברת עלייך.‬
‫אם את בקטע שלה, את יכולה לקבל אותה.‬ ‫אין לי בעיה עם זה.‬
‫אם את רוצה אותה, אני אתרחק. מאה אחוז.‬
‫תודה.‬
‫אבל… תגידי את זה.‬
‫את מבינה? שזה יהיה ברור.‬
‫את לא יכולה להגיד לא,‬
‫ואז להמשיך… ‬
‫לרחף מעלינו כל הזמן.‬
‫רק תגידי לה שזה נגמר ביניכן,‬ ‫כי די נמאס לי לשמוע עלייך מהבוקר עד הערב.‬
‫מה? אין תגובה?‬
‫אז את מעדיפה‬ ‫להמשיך לשחק את הקורבן ולעשות נזק.‬
‫מעולה, אחותי.‬
‫מה אני יכולה לומר.‬
‫אבל תיזהרי, טוב?‬
‫כן?‬
‫כי את עלולה להסתבך איתי.‬
‫ואם תעזי לעמוד בינינו,‬
‫אני אדאג להעיף אותך משם.‬
‫בדיוק ככה.‬ ‫אני אדאג שהיא תדע איזה בנאדם מחורבן את,‬
‫ושלא תראי אותה יותר בחיים.‬
‫אני מתכוונת לזה.‬
‫הבנת?‬
‫אני הולכת להשתין.‬ ‫אני מתאפקת כבר הרבה זמן. טוב.‬
‫אלוהים, איזה סירחון.‬
‫רבה, בבקשה.‬ ‫-אני לא יכולה.‬
‫הריח חודר לי עד לשד העצם. שעומאר יעזור לך.‬ ‫-לא, אל תערבי אותו.‬
‫בואי ננסה. תפסי אותו, קדימה.‬
‫אני לא יכולה.‬ ‫-רבה, עשינו את זה כבר פעם אחת!‬
‫זה היה ממש אחרי שהוא מת.‬ ‫עכשיו הוא יתפרק לנו בידיים.‬
‫בואי ננסה.‬ ‫תפסי אותו ונסי לא לחשוב על זה.‬
‫קדימה.‬
‫אני לא יכולה. באמת שלא.‬
‫היי! עומאר בוכה.‬
‫עומאר, לא סיפרנו לך כי ניסינו להגן עליך.‬
‫מי ידע על זה?‬
‫גוזמן, רבה ואני.‬
‫ואנדר?‬
‫אני לא יודעת. אולי גוזמן סיפר לו.‬
‫אבל מתי בדיוק הפכתם לרוצחים?‬
‫היי. לא אנחנו הרגנו אותו.‬ ‫-אז מה?‬
‫אתם שותפים לפשע.‬
‫סליחה, אבל צריך לשמור על פרופורציות.‬ ‫לא צריך להתאבל עליו.‬
‫האיש הזה היה מניאק אלים, אנס,‬ ‫מתעלל, סרסור… שאמשיך?‬
‫ואתה שופט אותי בגלל לפטופ?‬
‫אתה יכול לעזור לנו, בבקשה?‬
‫לעשות מה?‬
‫מה רצית לעשות?‬ ‫להטביע אותו בחזרה, לא? קדימה.‬
‫אנחנו בני נוער!‬
‫אנחנו לא יודעים מה לעשות עם החיים שלנו,‬ ‫ובטח שלא מה לעשות עם גופה.‬
‫טוב, די. בואו נתקשר למשטרה.‬ ‫-לא. תחשוב על גוזמן ועלינו.‬
‫ועליי אתם יכולים לחשוב?‬
‫מה איתי?‬
‫אני מצאתי אותו. אני יודע הכול עכשיו.‬ ‫-תראה.‬
‫זה המצב. אתה החבר הכי טוב שלי. לנצח.‬
‫החבר הכי טוב שלך‬ ‫אומר לך להתקשר למשטרה, מייד.‬
‫- להתחלה חדשה‬ ‫נשיקות, ארמנדו -‬
‫טוב.‬
‫אני אתקשר.‬
‫אבל אני מבקש טובה אחרונה.‬
‫אתה לא יודע כלום.‬
‫קדימה. תסתלק.‬
‫- מוקד חירום -‬
‫תרגום כתוביות: טל אקשטיין‬