СЕРІАЛ NETFLIX
Якщо особисті дані - це нафта 21-го століття,
то дані найвпливовіших родин - золото.
Ризик не вартий прибутку.
Незміренного прибутку.
Хочеш залишити все собі?
Собі та своєму улюбленому холдинґу?
Не розумію, про що ти.
Я маю докази, Бенхаміне.
Докази, які можуть тебе знищити.
Тебе і всі твої компанії.
Поділися скарбом, і все буде добре.
БЛАГОДІЙНИЙ АУКЦІОН ВІД ЛАС-ЕНСІНАС І «КЛУБУ-ДЕЛЬ-ЛАГО»
Доброго ранку.
Друзі, вітаю вас на аукціоні.
Зібрані кошти підуть на стипендії
для талановитих студентів, які не мають можливості
навчатися в Лас-Енсінас.
Студентів, які на це заслуговують.
Адже ми всі знаємо, що люди, які змінюють світ,
мають талант, а не гучне ім'я.
Прошу бути щедрими
і сподіваюся, що ми зробимо цей вечір незабутнім.
Дуже дякую.
Де Патрік?
Не знаю.
Омаре.
Де подарунки для гостей?
-У коморі. -А канапе?
-Десять хвилин. -Чудово.
А досьє?
-Там, здається. -Дякую.
Пусте.
Ой.
Привіт.
Менсіє, це Джесс. Джесс - Менсія.
То це та сама Менсі?
Менсі?
-Розповідала про мене? -Ні.
-Це контекст. -Авжеж.
Рада знайомству, Ясс.
Джесс.
Точно.
Менсіє, тримай.
Дякую.
-Віддай телефон. -Відпусти!
-Який телефон? -Негайно!
Віддай.
Вибачте. Ви впустили телефон.
-Дякую. -Прошу.
Я збирався віддати.
-Як і мій ноутбук? -Пішов ти!
Омар допоміг тобі, а ти б'єш його ножем у спину.
Сьогодні дуже важливий для нього день.
Якщо ти щось викинеш, то підставиш його. Второпав?
-Куди відходив? -Виганяв Біляля.
Він тут?
Краде.
Авжеж.
Він украв телефон.
Не бреши. Просто скажи, що відійшов.
Думай, що хочеш.
Я розділяю роботу і стосунки.
А ти - ні.
Ти до мене?
На секунду. Довше не можу.
Лише секунду?
Я посварився з Омаром. Якщо він побачить, я мрець.
Як не вчишся, то працюєш. Як не працюєш, то втомився.
Я хочу лише бути з тобою і вчитися, але не можу.
Будь ласочка.
Побачимось пізніше.
Дякую.
Тримай.
Дякую.
Ну?
Що?
Нумо з кимось знайомитись. Обирай.
Подобаються бізнесмени?
-Якісь вони нудні. -Є трохи.
-Студенти? -Ні.
Годі з мене студентів.
Гаразд.
Як тобі ті хлопці?
Хто вони? Наркоторговці?
Майже. Футболісти.
Боже мій.
Той, що посередині, - тато Івана Карвальйо.
Не може бути.
Гарні зовні та порожні всередині.
Можна забути про цікаві розмови.
-Може, вони нас здивують. -Хто знає.
Привіт, хлопці. Як справи?
Не проти, якщо ми приєднаємось?
Звичайно, що ні, gatinhas.
Даруй?
Вибач. Це означає «красуні».
-Он воно що. -Маленькі кошенята.
Маленькі кошенята.
Ох вже ці футболісти. Люблять збирати трофеї.
Нічого…
Даруйте.
Прикро бачити, як такий потенціал пропадає
через невіру в себе.
Мій потенціал мене не нагодує.
Ти боїшся?
Ні, я реаліст.
А я - ні?
Те, чого я досяг, починаючи як ти, нереально?
-Ви розумієте, про що я. -Ні, але можеш пояснити.
Отже, ти боїшся і шукаєш виправдань.
Шкода.
Тут багато впливових людей.
Я хотів порекомендувати тебе, як стажера, але…
Ти офіціант, а не гість.
Хочете, щоб я звільнився?
Пріоритети, Самуелю.
Бенхаміне, сподіваюся, вам все подобається.
Якщо дозволите.
-За тобою стежити? -Він сам підійшов. Що мені було робити?
Свою роботу. Хіба ти щойно не відпочивав?
Схоже, ти від мене не відчепишся.
-Що таке? -Я звільняюся.
Подивимось, як ти впораєшся без мене.
Гей! Саму!
Самуелю, щоб тебе!
Ах ти…
Агов?
Газованої води з лаймом, не лимоном,
та дрібкою куркуми. Дякую.
Коханий.
-Що таке? -Я щойно звільнився.
До біса цю довбану роботу.
-Правда? -Так.
Я така рада, коханий.
-Відсвяткуймо. -Не можу.
Треба знайти менеджера і твого тата.
Він хоче комусь мене представити. Де він?
-Мій тато? -Так.
-Не знаю. Десь тут. -Добре.
Стій. Побудь трохи зі мною.
Пізніше, люба.
Ще відсвяткуємо.
Не треба води. Я буду джин-тонік.
Байдуже який бренд.
Зробіть одразу два.
Мені потрібен кисень.
Просто… я хочу дихати і не хочу померти від задухи.
Кожна хвилина без твоїх поцілунків втрачена назавжди.
З якої частини «Сутінок» ти втекла, жінко?
Що таке? Мої почуття тебе лякають?
Ні.
Ні, але…
дозуй.
Гаразд? По-трохи.
-Я дозую. -Авжеж. Піду щось замовлю.
-Мені джин-тонік. -В жодному разі.
-Я принесу тобі води. -Ні.
Щоб підтримувати водний баланс та здоровий глузд.
Зачекай тут.
Я чекатиму вічно.
Гаразд.
Трясця!
Навіщо ноут?
Організовую аукціон, торги, купівлю й продаж…
Нічого собі.
Твій старий так тобі довіряє?
Гадаю, я заслужила.
Ти завжди хотіла бути татовою улюбленицею.
Як там твоя подружка?
Було б дешевше купити ящик з присосками.
Принаймні, з ними не треба говорити.
Вона від тебе не відлипає.
Вона дуже пристрасна.
-Дуже уважна. Вся в мені. -Тобто душить тебе.
-Не душить. -Ні?
Я цього не казала.
Просто я не звикла отримувати належну увагу.
Знаєш що?
Я передумала пити. Вдалого аукціону.
Я тебе шукав.
Щось сталося?
Ні, просто перенервувала. Дурниці.
У тебе чудово виходить.
Правда?
Я дуже тобою пишаюся.
Не знав, що ти п'єш.
Дуже рідко.
Навіщо покликала?
Подихати повітрям.
-Іване, можна дещо спитати? -Звісно.
У вас із татом купа грошей, чи не так?
Що?
Так багато, що кури не клюють?
Про що ти?
Ну ж бо, зізнавайся.
Ви з татом непристойно багаті чи ні?
Ну, мій тато - звісно.
Я так і знала.
А що?
Хочеш хлопця з грошима?
О ні.
Хочу хлопця, якому вони не потрібні.
Якому не потрібна я.
Розумієш?
Іди сюди.
-Ходімо. -Куди?
-Це ж не твоє? -Ні.
Вмієш водити?
Ні.
Агов?
Гей!
Брати човни заборонено!
Біляль!
У Лас-Енсінас я хочу розбити скляну стелю
для багатьох молодих митців,
у яких багато талантів, але бракує ресурсів.
Цікаво і дуже необхідно.
Тату, я маю готуватись. Аукціон ось-ось почнеться.
Тобі краще?
Так, дякую.
Саме цим я і займаюсь останні кілька місяців.
Можемо поговорити?
Звісно.
Даруйте.
Я вас послухався.
Щойно звільнився.
Зосереджуся на Лас-Енсінас, стажуванні й тому, що мені потрібно.
Якщо ви мені допоможете.
Так. Мені у «Клуб-дель-Лаго» потрібен темно-синій костюм у смужку.
Розмір?
Господи.
Цей хлопчина помер вже давно.
Не може бути.
Він був у розшуку.
Утікач.
Що?
Цей хлопець.
Я знаю, хто він.
Тоді був би скандал.
Якби тато одружився з мамою, вона стала би першою…
плебейкою…
Я тебе втомив?
-Що? -Тобі нудно?
Ні.
Неправда. Просто треба було надіслати дуже важливе повідомлення.
-Продовжуй. -Про що я розповідав?
Про свою родину і таке інше.
І таке інше.
Замовимо щось випити?
-Ти не слухала. -Слухала, не будь занудою.
-Віскі, ром, горілка? -Ні.
-Що бажаєш? -Я не п'ю.
-«Лонг-Айленд». Тобі треба розслабитися. -Ні.
Ти мене чуєш?
Добре, пупсику. Апельсиновий сік?
Апельсиновий сік.
Дякую.
Без зайвих слів переходимо до першого лоту нашого аукціону.
Це унікальна скульптура,
звичайно ж, із муранського скла,
-митця Анджело Давіде… -Даруйте. Тату!
Вибачте.
-Пожертвувана родиною Монте. -Вибачте, я тут.
Перепрошую.
Вибачте, будь ласка. Не посунетесь?
Стартова ціна - 10 000 євро.
З дороги.
Пустіть.
-Чорт. -Дайте пройти.
Патріку.
Пробач мені.
Ти що?
Прибери це і розберися з оплатою за скульптуру.
Як розібратися?
Самуель вигнав тебе з дому через мене?
Ні, Біляль. Я все вигадав.
Я дзвоню в поліцію.
Зачекай, поки я піду, інакше його повісять на мене.
Чорт забирай!
Телефону гаплик. У тебе нема?
Звісно, інакше не крав би чужі.
Я не можу повернутися у «Клуб» в мокрій формі.
Я прокрадуся і покличу когось.
Гаразд.
Знайди Ребеку.
Брюнетка, схожа на гопницю, вся у брязкальцях.
Та, що цілується з дівчиною.
З дівчиною? Серйозно?
Може, забудемо про гомофобію, поки поруч валяється труп?
Вибач.
Дякую. Приведи Ребеку.
Може, Самуеля?
Не хочу, щоб ви сварилися через мене.
Приведи Ребеку.
-Негайно. -Добре.
Добре.
Дідько.
Зізнайся, що ти зі мною, бо я молода дівчина, яку можна,
теоретично, затягнути у ліжко,
і продовжувати вважати, що тобі 20 років.
Я не маю звички спати з дівчатами
з оточення мого сина.
Зрозуміло.
Шкода.
Маєш моральний кодекс.
Ще б пак.
Авжеж.
А мені свій варто викинути у вікно і почати придивлятися
до дорослих, зрілих і розсудливих чоловіків, як ти.
Чудова ідея.
І перестати закохуватися в незрілих, розгублених і вередливих,
як я завжди роблю.
Я допила.
Ти вже був на пристані?
Ні.
Ні? Там так гарно. Мусиш побачити.
Іди туди, а я візьму нам щось випити і все тобі покажу.
Зараз?
Якщо ти не проти.
-Ні, не проти. -Добре.
Сядь.
Знаєш, скільки це коштувало?
Заплати. Для тебе це копійки.
Ти під кайфом?
Ні.
Ти свої очі бачив?
Алергія.
Алергія на відсутність сорому?
Тобі не байдуже?
У тебе є ручний песик Самуель, щоб гратися у батька й ідеального сина,
якщо вже не можеш приборкати справжнього,
який соромить тебе щодня.
Ще розплачся тут. Яка ж ти дитина.
Певно, шкодуєш, що пережив маму і тепер мучишся з нами?
Адже всі навколо такі бездарі,
навіть твоя родина, починаючи з дітей.
Ти навіть маму вважав слабкою.
Та вона бачила добро в кожному з нас!
Навіть у такому жалюгідному нарцисові, як ти!
Тату!
Припини!
Ти ніколи раніше нас не бив.
Бенхамін змусив мене замислитися про кар'єру юриста.
Ми шукаємо університет, який підійде найкраще.
Даруйте. Я зараз повернуся.
Вибачте.
Чому ти тут?
-Вибач, Саму. -Я сказав, щоб ти йшов.
-Послухай. -Я викличу копів.
-Ти потрібен Омару. -Я тут не працюю. Що він хоче?
В озері мертвий чоловік. Омар каже, що знає його.
Що?
Холодно!
Дозволь допомогти.
Як холодно!
Це тебе зігріє?
Так.
Краще?
На що дивитесь?
Патріку!
Що таке?
Допомогти?
Не чіпай мене!
Вибачте, що перервалися.
Перейдемо до наступного лоту,
який пожертвував один із наших найвидатніших гостей,
Крус Карвальйо,
який сьогодні тут із нами.
Крусе?
Я його не бачу, але запевняю, він тут.
Як я вже казав, це скульптура
сучасного митця, Карлоса Монкаса, підписана автором…
-Привіт. -Привіт.
Як справи? Все добре?
Дуже добре. Я щасливий.
Неймовірно.
Просто супер.
Якийсь ти занадто щасливий.
-Ні. -Ні?
Усе гаразд.
Ти під кайфом?
Ах, Кае…
Хіба я не можу бути щасливим без тебе?
Убав королівську пиху. Трошечки.
-А ти? -А що я?
Принца отримати не змогла, тож згодиться й король футболу?
Ось воно що. Зрозуміло.
Два «Лонг-Айленди».
Ого. Хіба нема нічого міцніше?
Контролюєш мене?
Ні.
-Ти не п'єш? -Замовила два джин-тоніки.
Два джин-тоніки.
Чудовий спосіб познайомитися ближче.
Саме так.
Дуже дякую.
Може, це саме те, що нам треба.
Що саме?
Відкриватися іншим людям.
Не зациклюватися одне до одному.
Кае, наші почуття
особливі.
Але нічого не вийде.
Бо тобою керує потреба мені допомогти,
а мною - бажання не підвести тебе.
Краще нам піти різними шляхами.
Щоб ми могли дихати.
Згодна?
Звісно.
Дякую, пане.
Трясця, Біляль.
Поки ви обидва тут,
вибачте, що посварив вас.
Замовкни.
Треба подумати.
Я вирішував, чи кликати Арі та Менсію,
чи одразу дзвонити в поліцію.
Не знаю. Це не входить у мої обов'язки.
Треба викликати Цивільну гвардію.
Нема чого думати. Дай телефон.
Ні.
Не Гвардію.
А кого?
Довбаного Бенхаміна? Нізащо.
Ребе.
Ми допомогли Ґузману скинути його в озеро.
Що?
Цей дивовижний келих із богемського скла
був власністю поважної родини Еррера-де-Міґель
шість поколінь.
Стартова ціна - 15 000 євро. Хто запропонує 15 000 євро?
Продано.
Наступний лот - колаж у змішаній техніці
віртуозної аргентинської художниці Ґабріели Розалес
зі стартовою ціною в 12 000 євро.
Унікальне діамантове кольє з олівіном з вулкана Кілауеа на Гаваях,
натхнене стилем російської імперії.
Стартова ціна - 200 000 євро.
Як справи, Саму?
Що?
Продано.
Постав мій телефон на зарядку і наглядай за ним.
Добре.
Даруй, можеш зарядити мій телефон?
Так? Дякую.
Менсі,
зробиш мені послугу?
-У мене нема на це часу. -Знаю, та це дуже терміново.
Я мушу піти на деякий час,
та я повернуся.
Можливо, нескоро, але повернуся.
Побудеш із Джесс?
Жартуєш?
Поглянь на неї. П'яна у дрова.
На ногах не стоїть.
Ще шию собі зламає чи…
Ребеко, ти просиш колишню
подбати про…
Хто вона тобі? Дівчина?
Подруга.
Гаразд, твою подругу.
Ні. Мені байдуже.
Я б не просила, якби це не було так важливо.
Будь ласка.
Я її приведу. Дякую.
Пробач мені.
Нічого.
Не хвилюйся.
Тобі краще?
Так.
Що у вас із татом?
У цій родині я завжди почувався аутсайдером.
Розумієш?
Ніби маю вибачатися за те, що вижив у аварії, в якій загинула мама.
Тато хотів іншого сина.
Усі хочуть іншого Патріка.
Усі.
Ніхто не любить мене таким.
Не кажи дурниць.
Серйозно. Я втомився.
Ніхто мене не помічає.
Кажуть, що я сам по собі, що завжди отримую бажане,
не потребую допомоги…
Мені це набридло.
Не вірю.
Що тебе ніхто не помічає.
Ніхто.
Це неможливо.
Нічого собі.
Маєш розумний вигляд.
Бо я розумна.
Бо ти розумна.
То чому ж ти її відпустила?
Що тобі треба?
Ти досі її кохаєш? Трошечки.
Ребе весь час про тебе говорить.
«Менсі це, Менсі те».
-Вона називає тебе Менсі. -Я знаю.
Як ти розумієш, мене це бісить.
Слухай, мені треба працювати.
Тож якщо ти не проти…
Чудово. Дякую.
Перепрошую.
Можете оновити?
Дякую.
Ти рада, що вона тебе згадує.
Якщо кохаєш її - забирай. Без проблем.
Якщо хочеш бути з нею, я відступлю.
Обіцяю.
Дякую.
Але… скажи це.
Будь чесною.
Не можна сказати «ні»,
а потім весь час…
крутитися навколо.
Просто скажи їй, що вас вже нема, бо мені набридло
постійно слухати про тебе.
Нічого не скажеш?
Авжеж, продовжуй шкодити, вдаючи з себе жертву.
Молодець, люба.
Що ще сказати?
Але стережися.
Що чула.
Бо матимеш справу зі мною.
Якщо посмієш стати між нами,
я тебе позбудуся.
Вона дізнається, яке ти лайно,
і ти її більше не побачиш.
Я серйозно.
Второпала?
Піду попісяю. Вже давно тримаю в собі. Побачимось.
Дідько, який сморід!
-Ребе, будь ласка. -Я не можу.
Запах пробирає до мозку кісток.
-Нехай Омар допоможе. -Ні.
Спробуймо. Давай, бери його.
-Я не можу, чуваче! -Ребе, ми вже це робили!
Тоді він щойно помер, а тепер розпадеться на частини.
Спробуймо. Хапай його і не думай.
Ну добре.
Не можу. Чесне слово.
Гей! Омар засмучений.
Омаре, ми не сказали тобі, щоб вберегти.
Хто ще знає?
Ґузман, Ребе і я.
Андер?
Не знаю. Може, Ґузман йому сказав.
Коли це ви встигли стати вбивцями?
-Ми його не вбивали. -І що?
Ви спільники.
Вибач, але тут кожному своє. Мені його не шкода.
Цей покидьок був ґвалтівником, кривдником, сутенером. Продовжувати?
І ти ще дорікав мені через ноутбук?
Допоможи нам, будь ласка.
Як?
Ти хотів знову його втопити? Вперед.
Ми лише діти!
Не знаємо, що робити зі своїм життям, не кажучи вже про труп. Годі.
-Треба викликати поліцію. -Ні. Подумай про нас.
А ти про мене не хочеш подумати?
Як же я?
-Я його знайшов і тепер все знаю. -Слухай.
Уже так склалося. Ти мій найкращий друг. Назавжди.
Твій найкращий друг каже викликати поліцію.
НОВИЙ СТАРТ. ЦІЛУЮ, АРМАНДО.
Добре.
Я викличу.
Маю лише останнє прохання.
Ти нічого не знаєш.
Тікай звідси.
ЕКСТРЕННА СЛУЖБА
Переклад субтитрів: Катерина Манкович