Sa jag inte det? Bästa falafeln i stan.
Jag läste om det på Eater. Du känner väl till Eater?
- Ja. En bra webbsajt. - Jättebra.
Jag älskar också Eater.
Kan vi återgå till det vi pratade om?
Ja, fortsätt. Det lät spännande.
Du hade fått tag på några mejl, sa du.
Ja. Bevis på överföringar. För att folk ska lägga ner anmälningar.
Och jag vet folk som kan vittna om det.
- En tidigare chef på personalavdelningen. - Ja.
En producent på kvällsnyheterna.
Tyvärr kan inget knytas direkt till Fred.
Han är för jävla smart för det.
Men självklart är han i botten på alltihop.
Ingen gör sånt här i ett vakuum.
Alla är för upptagna med att klara sig själva.
Inklusive du.
Du, hör på. Bara... låt mig prata färdigt.
Anta att jag nämner en del av bevisen till en reporter.
Nån jag känner på Times, eller nån annan,
eller nån ung och hungrig. Jag vet inte,
men jag kan antyda att tv-bolaget varit inblandat hela tiden.
Jag ger dem inga detaljer, men visar dem i rätt riktning
och låter dem gräva vidare.
Story växer och växer, och blir till en praktskandal.
- Och vi lutar oss tillbaka och... - Låter skandalen krossa Fred.
Ja.
- Tänker du... - Du har väl sett Planet Earth?
Naturdokumentären?
Dokumentärserien, men ja. Den är gripande och upplysande.
Se den. Det är David Attenborough.
Där finns en kategori djur som kallas bakhållspredatorer.
De kan vara allt mellan sjöstjärnor,
bläckfiskar, kräftdjur, spindlar, ormar, till och med katter.
Bakhållspredatorer väntar på att bytet
ska gå i bakhållet innan de slår till.
De är sluga. De förblir vanligen dolda
under kamouflage ända tills de slår till.
Men när de väl slår till är utgången given.
Sen finns det predatorer som förföljer. Det är en annan strategi.
Direkt. Aggressiv.
Men den funkar bara när predatorn är snabbare än bytet.
Jag är ingen amatör. Jag är snabbare än du tror.
Inte lika snabb som Fred.
Det här är hans djungel, och han har sprungit här länge.
Han är jävligt snabb.
Man jagar inte Fred Micklen ute på öppen mark
om man inte vet att man kan fälla honom.
Annars vänder han om och attackerar,
river upp ens mage och äter inälvorna mitt ute på savannen.
Och det gör ont. Väldigt ont.
Så vad ska jag göra, då?
Du väntar. Har du inte lyssnat?
Tills tidpunkten är rätt och vi har nog med ammunition.
Vattentäta bevis som knyter Fred till en mörkläggning.
Ja. Enkelt för dig att säga.
Fred har redan siktet inställt på mig.
Låt mig bara påpeka att du verkar väldigt desperat,
och det är inte rätt läge att göra ett avgörande drag.
Lärde du dig det också från naturdokumentären?
Nej. Det är Sun Tzu. Krigskonsten.
Jösses, ta kål på mig direkt. Jag...
Hör på. Chippy. Du är trött.
Du kom just tillbaka från LA.
Fokusera på programmet.
Och var tålmodig.
Avvakta.
God natt, Chip.
Ja. Dra åt helvete. God natt.
Det har kommit fram nya detaljer
som visar Weinsteins sinnestillstånd timmarna före avskedandet.
I ett mejl som läcktes till pressen skrev han till vänner och kollegor:
"Jag behöver er hjälp desperat.
Ge mig tid att få terapi.
Låt mig inte få sparken.
Om branschen stöder mig, är det allt jag behöver."
Oj. Så intressant.
HARVEY WEINSTEIN AVSKEDAS
Det visar på hans taktik
och hur han kunde manipulera folk i sin närhet.
Jag vet. Det är därför tystnadskulturen har varat så länge.
Vad fan håller jag på med?
För cirka en vecka sen
hoppade du in i en hiss
för att fråga mig vilka fler som visste vad som pågick.
Ja, det stämmer.
Om du verkligen vill veta, kan jag ge dig hela storyn.
Och jag försäkrar att det är som nåt av Shakespeare.
Sakerna som pågick.
Vilka som visste. Och la locket på.
Det låter rätt generellt. Jag behöver detaljer.
Jag vill ha en sak av dig också,
så jag berättar inte allt riktigt än.
Vad kan du vilja ha av mig?
Jag vill ha tillbaka min gamla plattform.
För att berätta min historia.
Jag vill... att du intervjuar mig i programmet.
Det lär inte hända.
Det kan jag säga direkt.
Inte? Och varför inte?
Tittarsiffrorna skulle bli virala.
Ja, recensenterna också.
Och sociala medier.
Och allmänheten skulle vara mot programmet.
Du verkar inte vara en som bryr sig om vad allmänheten tycker.
Känner du mig efter att ha träffat mig 30 sekunder i en hiss?
Nej.
Men har jag fel?
Du är journalist. Jag ger dig en story.
Utskämd predator återvänder hem
och berättar om sitt avskyvärda uppförande.
Och så lyfter han på slöjan
som skyddar tv-bolagshöjdarna.
Som rent ut sagt styr hela jävla landet.
Jag menar...
kom igen.
Alex kommer aldrig att säga ja till det här.
Inte en chans. Inte Chip heller, för den delen.
Nej, du har rätt. Alex skulle säga nej,
av en massa olika skäl.
Det främsta skälet är att hon inte är oskyldig själv.
Vad menar du?
Hon...
Hon var inte blind.
Och vad Chip beträffar är han redan såld.
Aldrig att han överlever det här.
Tecknen är tydliga.
Och de är tillförlitliga.
Jag förstår vad du vill.
Jaså? Berätta gärna vad som driver mig.
För alla andra tycker om att göra det.
Du gör inte det här av ideella skäl,
för att fälla de stora stygga cheferna på UBA.
Du gör det för att du hoppas bli rentvådd.
Det vill jag inte bidra till.
Bradley.
Jag har bevis.
Och jag kan gräva fram vittnen.
Vad för vittnen?
Jag kommer på ett direkt.
En kvinna jag hade sex med.
Hon använde mig som ett sätt att klättra i karriären.
Hon hatar mig inte.
Jag tror att jag kan få henne att bekräfta min story.
Jag erbjuder dig nyheter.
Det här är en viktig story.
Den spelar roll.
Den kan förändra saker. Det vet du.
Tänk om den viktiga storyn fäller hela tv-bolaget
och samtidigt programmet och alla som jobbar på det?
Ja, det kan hända. Risken finns.
Men du måste fråga dig själv: Är det en risk värd att ta?
I alla fall, hör av dig.
Snart.
För jag tänker gå ut med det här, med eller utan dig.
Herregud. Berätta bara vad som pågår.
Jag vet att det är nåt hemskt.
Är nån sjuk?
- Nej. Ingen är sjuk. - Nej.
Ingen är sjuk.
Okej, Lizzy.
Vi älskar dig så.
Och inget kommer att förändras.
Vi är en familj, och vi kommer alltid att...
Okej. Vad vill ni ha sagt? Säg det bara.
Din far och jag ska skiljas.
Va?
Nej. Nej.
Ni sa att ni separerade för att lösa allting.
Hur kunde det hända så fort?
Det var skälet.
Det var det, raring.
Så ni ljög för mig?
- Nej. - Nej.
Nej, vi ljög inte för dig, raring.
Och vi försökte verkligen.
Det gjorde vi.
- Gjorde du det, mamma? - Ja.
Hur? När? Hur försökte du?
- Försökte du nånsin, mamma? - Kom igen, Lizzy.
Det är okej.
Jag försökte i flera år, raring.
Det tror jag inte. Jag tror att du bara låtsades försöka.
Våra liv har alltid kretsat kring ditt jobb.
Du låtsas att det är en prövning, men du älskar och behöver ditt jobb.
- Du behöver det mer än du behöver oss. - Nej. Nu är du orättvis.
Det är absolut inte sant.
Lizzy, jag älskar dig mer än nåt annat i världen.
Du säger att du älskar oss, men vi kommer aldrig först.
Nej, Lizzy. Din mamma älskar dig mycket.
Raring, jag gör mitt bästa.
- Jag gjorde vad jag måste göra. - Ja, för din egen skull.
Och vi har möjliggjort det.
Okej. Så terapin börjar göra verkan.
Skuldbelägg mig inte för terapin.
Jag har aldrig haft en normal familj eller ett normalt liv.
Du har aldrig riktigt varit närvarande för mig eller pappa.
Vi har varit dina hejaklacksledare och favoritassistenter,
men inte dina prioriteringar.
Okej.
Lizzy.
Det var jag som begärde skilsmässa.
I så fall beror det på att hon inte gav dig nåt annat val.
Herregud.
Gå efter henne. Hon är så upprörd.
- Jag beklagar. - Kom igen. Hon var tvungen...
Hon var tvungen att skylla på nån.
Okej. Lizzy.
- Jösses. Herregud. - Lizzy.
Oj, helvete!
Okej.
Helvete.
"Jag missbrukade min makt som president.
Eller levde inte upp till min tjänsteed."
Det är det andra.
Och det tredje:
"Jag utsatte det amerikanska folket för två år av onödig vånda,
och jag ber om ursäkt för det."
Och jag menar att ni förklarade era motiv...
Ser jag fortfarande rödgråten ut?
Skulle jag släppa dig framför kameran i så fall?
Okej, lugn.
Det känns väl bara så.
- Tack. - Ingen orsak.
Hej.
- Ja? - Hejsan. Jag skulle...
God morgon.
Jag ville bara säga hej.
Ja.
Skönt att slippa bränderna.
Ja. Verkligen.
Om jag hade tvingats vara en natt till på Safari Inn,
hade jag... Hade jag nog dött.
Hur mår du?
Jag var tvungen att berätta för Lizzy igår kväll.
Jason och jag tillsammans.
Vi berättade för henne.
Jag är så ledsen.
Ja.
Förhoppningsvis var det som att dra bort ett plåster?
Verkligen.
Snabbt och smärtsamt.
Händer det nånsin att du inte vet vem du är...
eller vad du vill?
Att du plötsligt inte känner nånting?
Delvis. Ja.
Jag tycker inte om det.
Kan jag göra nåt för att hjälpa dig?
Ja. Kan du se till att fotosessionen med teamet ställs in?
För senare idag?
Snälla. Bara tanken på ett fejkat leende...
Jag vet vad du menar.
Varför känns det som om jag är nervös för ett skolfoto?
För att ditt ansikte snart kommer att synas över hela New York.
- Herregud. - På bussar, på byggnader.
Jag har aldrig sett mig själv på en byggnad.
Just det.
Varför är det nödvändigt?
Tja,
för att de måste radera ut Mitch Kessler ur allas minne.
Som om han aldrig har funnits.
Saknar du honom?
Ja.
Har du... försökt prata med honom sen han avskedades?
Jag har tagit kontakt ett par gånger.
Han ansåg det helgalet att anställa dig.
Där hade han inte fel.
Ja. Mitch har en förmåga att ha rätt om en hel del.
Den jäveln.
Men showen måste väl fortsätta, antar jag.
- Ja. - Vi ses i studion.
Vi ses där.
Tack för att du tittade till mig.
Ja.
Gott folk, om ni är som jag,
brukade ni drömma om en dag då robotar ingår i vår vardag.
Vi flyttar inslaget om fågelinfluensan till block D.
Smittskyddsinstitutet har inte svarat, så,
vi skiter i dem och fåglarna.
Nu har vi en lucka i block C.
Fyll den snabbt. Jag är öppen för förslag. Kör.
Bradleys inspelade intervju med skoltränaren
som dopade sina spelare är tänkt för imorgon.
Det är en stark intervju. Hon pressar honom hårt.
Smaskig, men har den samma tyngd som fågelinfluensan?
Den är provokativ. Den handlar om makt och manipulation.
Den har rikstäckande resonans.
Den nya rapporten om klimatförändringar?
Vi slopade det inslaget.
- Kan vi ändra oss? - Rapporten är torr.
- Inget nytt. - Det faktum att mänskligheten
kommer att brinna upp om 20 år är en rätt stor nyhet.
Verkligen? 20 år? Det missade jag visst.
- Man måste läsa mellan raderna. - Där finns inget.
Okej. Det räcker.
Vi tar Bradleys intervju.
Mia har rätt. Den är stark. Storyn växer.
Bara en sak till. Klimatrapporten är riktiga nyheter.
Oj. Släpp det, Nicky.
Den är kopplad till bränderna vi bevakat.
Ge dig. Chip är din chef.
Din också, så sluta smöra.
Alla vet att det är din specialitet.
Ja. Jag sänder välgångsönskningar till hela familjen.
Ja, de är vi.
Och vi har spännande nyheter i världen...
Förlåt, det där var... Förlåt, Mia.
Det är okej. Vi går vidare.
Frank Marklans explosiva nya bok,
Five Days in October, släpptes idag.
Nej, vi går inte vidare.
Packa dina grejer. Du är avskedad.
- Va? - Chip.
Försvinn från mitt kontrollrum.
Här för att diskutera de kontroversiella detaljerna
han nämner i sin bok.
Jag ser fram emot den intervjun, Bradley.
Tack, Alex.
Och nu till en stor nyhet från Washington som har...
Toppen. Det här är...
ett biståndspaket för att hjälpa offren.
Fantastiskt.
Jag straffas för att jag säger öppet vad alla här
har sagt bakom hennes rygg i 18 månader.
- Helt fantastiskt! - Försvinn!
Tack.
Med presidentens veto skickas kongressen tillbaka till ruta ett...
Livebilder kommer.
Såja. Sluta stirra.
Vi har ett program att göra. Fortsätt jobba.
Washingtonkorrespondenten Andrea Lasson har mer...
Till direktsändning.
- Du måste ta tillbaka honom! - Skojar du?
Tror du att du hjälper mig? Det gör du inte!
Mia, det handlar inte bara om dig.
Du har gjort allt värre!
Vad fan begär du av mig?
Det var inte jag som låg med Mitch!
Det var inte jag som gjorde det!
Men det är jag som får betala för det varenda dag!
Hör på, jag kan inte...
Jag överilade mig. Jag vet. Men jag kan inte lösa allt.
Det är allt jag nånsin kommer att vara här, eller hur?
Kom igen, Mia. Jag går på gränsen. Förlåt, jag menade inte...
- Jag måste fortsätta jobba. - Förlåt mig. Fan.
Helvete.
Vädret kommer efter bandet.
Över stora delar av...
- Behöver du nåt? - Läs din mejl.
- Va? - Har du fått ett mejl?
- Jag får många mejl. - Titta!
Okej.
Helvete.
Personalavdelningen vill prata med mig. Fick du ett likadant?
- Vet de? - Kanske nån såg oss och berättade.
Min kropp håller på att gå in i chock.
Jag känner mig svag. Och klibbig. Vad ska vi göra?
Kräks inte. Drick lite apelsinjuice.
Yanko, jag är livrädd.
Okej. Ge mig det där.
Lyssna på mig, okej?
Vi... Vi går dit tillsammans och berättar att vi dejtar.
Så att de ska vara medvetna om det. Vi förekommer dem.
Jag har en annan idé. Vi går dit och förnekar allt.
- Det funkar inte. - Det funkade för Clinton.
Han blev ju ställd inför riksrätt.
Just det. Det blev han. Jag glömde.
- Tack för efterforskningen. - Yanko om 60 sekunder.
Uppfattat! Tack.
Jag älskar dig.
Och jag avskyr att behöva dölja det.
Jag vill ta ut dig på middag på en fin restaurang
där vi kan beställa biff och dricka vin,
och jag kan hålla din hand och kyssa dig.
Och dra dåliga skämt.
Följer du med mig?
- Yanko... - Nu är rätt tillfälle.
Vi ses på personalavdelningen.
Efter fotosessionen.
Jag ser fram emot det.
Vi är åter i sändning om...
fem, fyra, tre...
Tack, Andrea. Bra reportage. Fascinerande.
Bradley var förstås rätt okänd nationellt,
men hon hade en gedigen erfarenhet i branschen.
Så alla eventuella problem med henne som medvärd berodde på...
Låt oss tala klarspråk,
jag var trög när det gäller att anpassa programmet till programledarna.
Som att ge en stjärnspelare fel position på plan.
Det är dålig coaching.
När man har en spelare som Bradley
ger man henne bollen på egen planhalva
och låter henne köra hårt.
Det är det roliga, att få luta sig tillbaka
och se henne göra det hon är bra på.
Toppen. Det räcker.
- Räcker det? - Ja.
Med den där basketliknelsen
kommer artikeln nästan att skriva sig själv.
Du frågade inte om Mitch eller nåt sånt.
Jag har inte tid med förutsägbara förnekanden.
Jag har allt jag behöver.
Tror du, ja.
Säger du det?
Jag tänker ändå inte skriva om det där.
Vilket borde vara en lättnad för dig.
Maggie.
Kan du göra mig en tjänst?
Lyssna bara på mig en sekund.
Vad är det?
Jag försöker... Jag kan berätta...
Jag kan dela vissa saker med dig,
visa dig på saker
som handlar om höjdarna inom tv-bolaget.
Faktiskt höjdarn själv.
Det får förstås inte kunna ledas tillbaka till mig.
Om du är intresserad, så hör av dig, hellre förr än senare.
Har jag förstått dig rätt?
Ja, det har du.
Det här är inte likt dig.
Du är känd som en lojal man i ledet.
Ja. Den här soldaten vet inte riktigt...
vad han skyddar längre, förstår du.
Vad får dig att ta steget?
Kanske 15 år av delaktighet?
Nej. Beklagar.
Man får inte ett samvete bara så där.
Inte när man har ansvar för kronjuvelen
i ett multimiljardföretag.
Man får ett samvete...
när nån i företaget tillåter att man har det.
Jag erbjuder dig en verkligt bra story.
Men jag vill höra nåt ännu bättre.
Okej.
Vi tänker båda på saken, så hör jag av mig.
Cory, mitt kontor kommer att höra av sig angående ett möte.
Okej.
Kul. Med vem?
Nej. Säg inget. Jag vill bli överraskad.
Det är med Marlon Tate.
Tänkbar exekutiv producent för The Morning Show.
Har Chip äntligen fått hjärtinfarkt?
Jäklar. Beklagar.
Den interna utredningen är snart klar.
Vi vet inte vad som står i rapporten
och vi måste vara förberedda för alla tänkbara händelser.
Marlon är bra. Jag har känt honom länge.
Han började med kvällsnyheterna, men han fångar morgontittarna.
Tack för rekommendationen, Fred.
Det är ingen rekommendation.
Marlon är vår man.
Jag hör dig, Fred.
Och som chef för nyhetsavdelningen ska jag överväga saken.
Är det nåt du vill säga till mig?
Ja.
- Är du nöjd, Fred? - Ursäkta?
Är du nöjd med livet?
Jag vet att du har en fru, några hus och ett tv-bolag,
men det verkar inte göra dig lycklig.
Jag har nog faktiskt aldrig sett dig le
i mer än en sekund eller två.
Vilket är synd, för det är kul att le.
Det känns bra.
Du borde tillbringa mer tid med saker du gillar.
Du kanske snart får mer tid för det. Jag hoppas det.
Det är bara ett personligt råd. Du behöver inte lyssna.
Jag tänkte säga det här...
innan du finner att du bara har bekymmer.
Meddela mig hur det går med Marlon.
Okej. Det här är tyvärr ett dåligt tillfälle att skiljas.
Menar du att det finns lämpliga tillfällen att skiljas?
Ja, om nån har levt med misshandel
är det ofta en befrielse att begära skilsmässa.
Man tar tillbaka kontrollen över sitt liv.
- Finns det nåt sånt? - Misshandel?
Nix. Ingen misshandel. Otur.
Ja, stryk det.
Jösses, du skojar visst inte?
Det är ett äktenskap. Äktenskap tar slut. Herregud.
Särskilt kändisäktenskap, som borde mätas i hundår.
Jason och jag skulle fira 140 år.
Framgång.
Det är inte så det skulle ses bland folk.
Först skulle de undra om du hade en affär med Mitch.
- Vilket är okej. - Okej.
Men du... borde berätta för oss.
- Det är bäst att förekomma. - Okej.
Hur som helst kommer folk att märka att Mitchs fru
begärde skilsmässa strax innan ni gjorde det.
Sen är det frågan om vem av er som begär skilsmässa.
Om det är du, framstår du som hjärtlös.
Om det är Jason, tror folk att du har varit otrogen.
Eller så orkade han inte leva med en ständigt upptagen kändis längre,
vilket utmålar dig som patetisk.
Såvida inte Jason var otrogen med, låt oss säga, en yngre kvinna.
Det är bättre.
Folk kommer att känna medlidande.
Men det är medlidande blandat med sympati,
så tala om det för oss i så fall.
Daniel, ditt program är rena katastrofen.
Till och med jag måste titta. Alex som grät över den där jävla hunden.
Vem vill missa det? Men det kommer inte att vara.
Du är med i vinnande laget just nu.
Men det fina med att vara med i det näst populäraste programmet
är att de betalar vad som helst för rätt personer för att bli nummer ett.
UBA:s lönesättning är inte mitt problem.
Så vad är ditt problem?
För mitt problem är att UBA kör med två vita kvinnor
för att visa hur progressiva de är som har två kvinnliga programledare
medan de färgades jobb är att se till
att deras släp inte vidrör marken.
Jag skulle vara upprörd.
Det här är vad som upprör mig.
TMS tog mig från ett jobb jag faktiskt gillade,
smörade för mig på grund av mitt politiska skarpsinne
och lovade mig ett jobb där jag får göra det jag älskar.
Istället ger de mig det jävla Twist.
Så även om mitt ego älskar att ni är intresserade av mig,
tror jag att en flytt till YDA bara vore en förflyttning i sidled,
till en längre version av Twist.
Jag vill jobba med nyheter.
Jag vill att folk ska se fram emot det.
Och att det ska räcka.
Det är just därför jag vill ha dig till YDA.
Du är en fin, djupt kännande, tråkig man som älskar torra nyheter.
- Jag skojar inte. - Inte jag heller.
Visst, folk ser på YDA för att det är roligt.
Det är lättsamt och händelserikt. Jimmy och jag sköter den delen.
Jag gillar att intervjua de överlevande medlemmarna av Bay City Rollers.
Men vi slår aldrig TMS genom att vara roliga.
Vi behöver nåt tråkigt. Nåt med tyngd.
Vi behöver politisk trovärdighet.
Och det har du så att det stänker om det.
TMS är sårbara just nu.
Det finns folk där som jag bryr mig om,
folk som blir sårade om jag hoppar av.
Alison, Yanko...
Jag vet. Dina fina vänner på Minority Report.
- Oschysst. - Men sant.
Men det är ändå inte lätt.
Nåja, TMS-familjen är splittrad,
och den har aldrig riktigt inkluderat nån som inte hette Mitch eller Alex.
Du kanske har sett det på WebMD eller nåt.
Så snart som möjligt, men jag vill inte veta.
- Okej. - Tack.
Var är resten av familjen?
Jag vet inte. Kanske ute och rastar hunden.
Lustig familj.
Ja. Dysfunktionell.
Precis som en riktig familj.
Okej. Jag är tillbaka.
Alla är här.
Låt oss fånga glädjen på bild.
- Får jag prata med dig lite? - Ja.
Jaha.
Jag måste tydligen tillkännage min skilsmässa i programmet nästa vecka.
- Oj, jag beklagar. - Det är okej.
Jag ville bara förvarna dig. Var beredd på en pinsam sändning.
Pinsamma sändningar är min specialitet.
Men tack för förvarningen.
Ja. Och det här stannar förstås mellan oss.
- Självklart. - Okej. Tack.
Jag måste tänka på vartenda ord jag säger.
Jag träffade nyss en PR-kvinna som skrämde livet ur mig.
Hon påminde mig om att jag beträder minerad mark med spekulationer...
om mitt äktenskap och min själsliga hälsa och...
om Mitch.
Fan, inte vet jag, du och jag.
Kanske du och jag är förälskade.
Jösses, det vore att föredra.
Det låter väldigt jobbigt. Jag finns här om du behöver nåt.
Okej?
Vänta.
Det var en sak.
Vi kanske kan förbereda nåt tillsammans?
Om tillkännagivandet om din skilsmässa?
Ja, du sitter ju bredvid
- när jag måste göra det. - Okej.
Vi kan göra det till en dialog.
Och eftersom din specialitet verkar vara...
att vara mänsklig.
Det kan inte skada.
Vi kan kläcka idéer över middag ikväll hemma hos mig.
- Det vore jättebra. - Säkert?
Ja. Hemskt gärna.
Jag tar med lite mat.
Behövs inte. Jag fixar det.
- Okej. - Okej, mina damer.
- Ja. - Ni är jättefina. Och ni är redo.
Ska vi ta och göra det här?
Okej.
- Var en familj nu. - Jösses.
- Foton. - Okej, kom igen.
- Då kör vi. - Glädje.
En lycklig familj. Bra. Ett, två, tre.
Bra. Breda leenden.
Vrid er mot mig en aning. Bra.
- Bra så där. Stilla. - Allvarliga eller leende?
Det där är jättebra. Bra bild.
Ett, två, tre. Bra. Upp med hakorna lite.
Vrid er lite så, mot varandra.
Bra. Le. Bra idé.
- Tjusigt. - Det här är min dåliga profil...
Ingen profil är dålig för dig. Sluta.
- Jag har fått koffein. - Tack.
Bra. Bradley, upp med hakan lite.
Ett, två, tre. Bra. Stora leenden. Såja.
Nicky skämtade bara.
Han är en bra grabb.
Han borde inte få livet förstört för ett skämt.
- Han bad om ursäkt. - Chip sparkade honom, inte jag.
Om du säger det, så.
Bart, släpp det.
Okej. Jag släpper det.
Men vissa andra kommer inte att släppa det.
Hej, allihop.
Kan jag få er uppmärksamhet?
Mia Jordan här.
- Kan jag få allas uppmärksamhet? - Vad är det?
Hej.
Det är jag som är den försmådda, överkänsliga kvinnan
- som låg med programledaren... - Fan.
För att främja sin karriär.
Och fick honom avskedad
när han inte ville lämna sin fru.
Och nu vill jag ha hämnd.
Så alla med kuk bör vara på sin vakt,
för hon hatar kukar nu.
Akta er, kukar!
Gå inte hemifrån utan eskort,
för den där hämndlystna, slampiga, feministbitchen
Mia Jordan finns där ute nånstans.
Borde vi göra nåt?
Nej, vi låter henne prata. Låt henne prata.
- Mia, jag är ledsen. - Håll käften, Bart.
Okej, allihop, jag fattar.
Jag vet vad alla säger om mig.
Och nu har jag tydligen
personligen fått Nicky avskedad, och jag läckte om Mitch till Times,
och säkert är jag Zodiac-mördaren också
och jag mördade nog ärkehertigen Franz Ferdinand.
Det är ingen ände på listan.
Och jag kan förneka det mesta.
Det mesta är lögner.
Bara skvaller. Men jag är så...
jävla trött.
Jag har inte ork att förneka det.
Och vad tjänar det till?
Alla har redan bestämt vad de tror.
En del av er hatar mig, andra tycker synd om mig,
en del ser mig som ett offer,
och några ser mig som en slampa.
Alla har sina jävla åsikter, och vet ni vad?
Tyck vad ni vill.
Jag vill bara fortsätta med mitt jävla liv.
Mia, kan du lägga ner micken...
Chip, jag är nästan klar, såvida du inte vill att vi har en dialog.
Okej, fortsätt.
Vi är alla människor.
Vi har alla gjort saker vi ångrar.
Oavsett om ni är offer eller förövare enligt Me Too,
är vi alla bara människor som vill göra vårt jobb,
och göra det bra.
Så det är vad jag vill fokusera på.
Mitt jobb.
För jag vill vara känd här i världen
för nåt annat än att jag låg med Mitch Kessler,
och jag förtjänar chansen, anser jag.
Okej, allihop. Låt oss...
Låt oss lyda det goda rådet och...
fortsätta med jobbet.
Mia. Hej.
Bradley.
Jag borde ha sagt det. Jag ville bli din producent,
- att du inte skulle se ner på mig... - Det gör jag inte.
Det gör jag inte.
Jag är så glad att du gjorde det där.
Jag beklagar att du har varit tvungen att bära det där själv.
Tack.
Okej. Vi har ett program att förbereda för imorgon.
- Okej. - Ditt kontor om tio minuter?
Ja. Det låter bra.
Claire,
mr Flores säger att han vill gå ut offentligt med er relation.
Ja, det var han som sa det,
men vi vill båda gå ut med det offentligt,
men helst konfidentiellt om det är möjligt.
Jag behöver förstå bättre hur relationen började.
Initierade du en intim relation?
Nej. Och jag skulle aldrig ha tänkt så.
Vi blev vänner, du vet.
Claire brukade... Hon kom in med data,
och var villig att lyssna och engagera sig i mitt arbete.
Vilket inte alltid är fallet.
Folk är beroende av vädret
men de har svårt att ta det på allvar.
Men inte Claire.
Hennes hjärna är helt enkelt så sexig.
Det kändes inte fel att omsätta den känslan till sexuella handlingar.
Det påstod jag inte.
Jag frågar bara vad som ledde fram till ert första sexuella möte.
"Frågar bara." Det är ett väldigt artigt sätt
att fråga om nåt som faktiskt inte angår dig.
Nej. Det var jag som stoppade kyssen
Klart att jag oroade mig för att det var opassande.
Jag var i förnekelse angående mina egna känslor.
Det var jag. Hon var helt obekymrad.
Hon sa att hon tyckte om mig
och hade gjort det ett tag.
Och det överraskade mig.
Ja, vi hade sex den kvällen.
Ja, det var i Yankos lägenhet.
Men bara för att det är han som kan laga mat,
och jag älskar god paella.
Sen bjöd jag henne på middag,
och vi ansåg båda att det var smartare att hålla det privat.
Jag stötte på honom. Det är jag som är snuskig.
Jag sa aldrig att nån var snuskig.
Men du antyder det, eller hur?
Att han måste ha lurat mig att tycka om honom,
på grund av själva naturen i hans professionella maktposition.
Vi funderade båda många gånger på att träda fram...
Men ni kom först när ni blev kallade...
Ja. Och du kan anmäla oss för det.
Eller så kan du jämföra vår relation
med Mitch Kesslers avskyvärda handlingar.
Du måste förstå en sak, Sheila.
Det var fruktan för det som fick oss att hålla tyst.
Har mr Flores nånsin bett dig göra nåt du inte kände dig bekväm med?
Nej.
Aldrig?
Tja, han bad mig följa med hit, och nu känner jag mig obekväm.
Det arbete du utför här är berömvärt.
Och jag uppskattar alla svåra frågor, det gör jag.
Men Claire och jag hoppas kunna representera ett nytt sätt att hantera
såna här relationer som initieras på arbetet.
Anser du att din relation med mr Flores är seriös?
Varför är den frågan relevant?
För att det är vårt jobb att undersöka
om ni två kan fortsätta jobba i samma omgivning.
- Menar du att jag kan få sparken? - Nåja, det är...
För ni tänker fan inte sparka väderkillen.
Jag säger inte att nåt kommer att hända.
Jag vill verkligen inte vara här. Det var ett misstag.
Behöver du en paus?
Nej, jag behöver komma härifrån.
Det är vårt ansvar att ställa de här frågorna.
Och jag anser att jag fortfarande har rätt till en smula privatliv.
Du valde att komma hit.
Jag valde ingenting.
Claire?
Vad är det?
Behöver du hjälp att komma ur den här relationen?
Men herregud.
- Herregud. Mår du bra? - Jag vet inte.
- Vad kan de göra? Vad... - Yanko! Försiktigt.
- Jag vet. - Folk ser.
Jag vet. Jag är bara... Jag är så lättad.
Det kommer nog att ordna sig.
Hur kände du det?
- Svårt att beskriva just... - Hej.
God natt, Yanko.
Hej. Du får efterforskningen om Holmes-intervjun om en timme eller så.
- Räcker det? - Jadå.
- God natt, Claire. - God natt.
- Hej. - Hej.
- Hur mår du? - Bara bra.
Ursäkta, jag bara tänker på regn.
Det blir nog regn imorgon, så ta gummistövlar.
Uppfattat. Du, mår Claire bra?
Ja, det tror jag.
- Okej. - Ja. Hon är otroligt talangfull.
Jag är glad att du såg det och gav henne chansen.
- Hej. - Hej. Tänka sig att träffa dig här.
Så osannolikt.
Det är okej. Skäms inte för
att du väntade vid hissen i en timme
för att träffa mig när jag gick hem.
Du är rolig.
Det är lite fånigt att vi åker hem till samma hotell.
Som om vi bodde i samma studentkorridor eller nåt.
Jag har en galen idé.
Vi ber våra bilar att dra åt helvete, och går till hotellet.
Varför ska vi köras?
Vi är för fan i New York. Låt oss uppleva stan.
Oj. Nån här i byggnaden vill komma ut på gatan?
- Ja. - Vi gör det.
Bra.
Det var väl skönt att komma hem förra veckan. Sov du i din egen säng?
Nej, jag satt mest i visningsrummet och såg pilotavsnitt.
Jaså. Nåt bra?
För en månad sen hade jag kanske sagt ja,
men jag fick en lustig insikt
medan jag satt där och såg på spännande och fantastisk fiktion...
- Ja. - Att verkligheten överträffar dikten.
- Alltså, serierna... De var okej. - Ja.
Några av dem var faktiskt riktigt bra.
Men det är inte som sanningen. Verkliga livet.
Jag gillar det där nu, Bradley. Tack ska du ha.
Jag gillar sanningen.
Fast den har ställt till det för mig massor av gånger
så gillar jag den.
Du. Vi gör nåt dumt.
Vill du göra nåt dumt?
- Beror på vad du menar med dumt. - Så här tänker jag.
Vi sticker till Central Park och hittar en karusell.
Nej, vi åker med häst och vagn.
Det vore politiskt inkorrekt och fånigt roligt.
Jag gillar vanligen det som är fånigt och roligt,
men jag behöver tid att tänka ut några saker just nu.
- Okej. - En annan gång?
Tja, det är ett engångserbjudande.
Tyst med dig. Det är det inte alls.
WOLCOTTS SKOLA NEW YORK
- Hej, raring. - Vad gör du här?
Jag kommer med pizza.
Jag har redan ätit.
Jag vill verkligen prata med dig.
Samantha är här.
Hej, jag ska gå till bibblan ett tag.
Hej, Sam. Hur mår du, vännen?
Hej, Alex. Jag mår bra.
Kom in, då.
Jag borde ha talat om att jag skulle komma.
Ja, kanske det.
Vad är det?
Oj. Okej.
Förlåt att jag krossade ditt hjärta.
Jag är så ledsen.
Varför händer det här nu?
Har det nåt att göra med Mitch?
Nej. Självklart inte.
Säkert?
För du har varit helt snurrig sen han slutade,
och du har gjort en massa galenskaper.
"Helt snurrig"?
Är det så du karaktäriserar det jag har gått igenom?
Att presentera Bradley Jackson direkt ur det blå?
Det där på skvallersidan om att du vandrar genom lokalerna på jobbet.
Lizzy. Tror du vad som står på skvallersidan?
Okej. Lizzy...
Jag vet att det gör ont.
Inte för dig. Du bryr dig inte.
Va?
Pappa älskar dig så. Han gör allt för dig.
Varför duger han inte?
Raring... Det har inget att göra med att din pappa inte duger.
Han är smart. Han är stilig. Han är rolig.
Han är en respekterad lärare på NYU.
Han har skrivit bästsäljande böcker om världsekonomin, för fan.
Jag vet allt det där, raring. Jag vet.
Så hur kan du vara så självisk?
Lizzy. Raring. Du ser bara det här
på det sätt du kan se det, och det är som det ska vara.
Men 25 år är en väldigt lång tid.
Vi var två helt andra människor när vi möttes.
Och vi...
Jag känner inte likadant längre.
Det har jag inte gjort på länge.
Jag har försökt, vännen. Jag har försökt.
Och du anar inte hur ensam jag har varit.
Jag vet att det här gör dig arg och sårad.
Men jag vill bara att du ska förstå att det finns saker du inte ser.
Jag kan inte just nu, mamma. Jag är för jävla sårad och arg.
Nej, raring, kan vi... Snälla, kom igen.
Vi har alltid funnits där för varandra. Alltid.
Du är mitt barn. Låt oss inte vara så här just nu.
Jag vill att du går.
Jag kan inte fatta det du gör just nu.
Vad... Vad är det jag gör?
Jag tänker inte ta hand om dig just nu.
Okej. Då går jag väl.
Bra. Dela det med Amerika. De tar hand om dig.
Dra åt helvete, unge! Dra åt helvete!
Sa du verkligen det där?
Ja. Jag sa: "Dra åt helvete."
Och jag menar, hur vågar du?
Efter allt jag har gjort och allt jag har gett dig.
Mitt liv. Min kärlek. Min kropp.
Jag spräckte min vagina med ditt stora jävla huvud.
Jag fick sys ihop igen kirurgiskt.
Det visste du säkert inte, va?
Och att du ska bo hos din pappa
efter alla år han har drivit mig till vansinne med sitt nedlåtande "kära ni".
Han tilltalade mig som om jag var en jävla femåring, och jag är trött på det.
Jag är trött på det.
Jag vill ha lycka. Jag förtjänade lycka.
Jag är en mänsklig varelse, Lizzy.
Och en sak till.
Våga inte gnälla på mig om min karriär,
lilla fröken Progressiv.
Ja, jag jobbade häcken av mig för att komma dit där jag är.
Och jag ville ha det.
Jag ville bli nånting. Jag ville betyda nåt här i världen.
Jag visste inte att det var ett brott.
Livet är inte fullkomligt, vännen.
Man får inte allt man vill ha.
Du är ung. Gå och skapa det liv du vill ha,
så får du se hur jävla lätt det är.
Och sluta gnälla och klaga och skylla på mig.
Och du kan köpa din egen pizza.
Det här är min pizza. Jag tar med den. Jag har förtjänat den.
- Dra åt helvete, mamma. - Dra åt helvete, unge!
Hallå?
Det är Bradley Jackson.
Om du hittar nån som kan styrka din story,
är jag kanske intresserad.
Okej.
Hej, tjejen.
Mitch. Vad gör du här?
Tja, du fick nånting av mig.
Nu är det dags för dig att återgälda tjänsten.