Har du undrat varför den kallas så? El Niño.
Den börjar med nåt så litet och obetydligt som en ansjovis.
Ansjovisen trivs bäst i tempererat vatten.
Så när passadvinden från ekvatorn förde kallt vatten västerut
kokade ansjovisen sakta under den heta solen.
Och när den nådde Chimbote, Peru, världens ansjovishuvudstad,
var vattnet alldeles för varmt för ansjovisen.
Så sorgligt.
Ånej. Det blir värre.
Ekonomin blev lidande.
Allt blev lidande, inte bara fisken.
Sjöfåglarna som levde på ansjovis,
allt från havssula till skarv och pelikan, alla dog.
Liksom djuren som hade levt på dem.
Och eftersom detta fenomen utan undantag
sammanföll med firandet av Kristi födelse,
kallade man det El Niño de Navidad. "Julpojken."
Kom igen. Man måste beundra peruanerna.
Nåt så destruktivt, med ett sånt harmlöst namn. "El Niño de Navidad."
Jag menar, nåt som verkar så obetydligt,
vindar som gör vattnet för varmt för en pytteliten fisk, men nej.
Det förebådar nåt som får allt att kugga ur.
Jag menar, torka, översvämningar, oväder. Stora globala händelser.
Men man kan inte hindra vinden från att blåsa.
Så vad kan man göra när man ser allt ansjovisar flyta döda i vattnet?
Man fortsätter framåt. Och stålsätter sig mot ovädret.
Kom igen! Skynda på!
Hej, allihop. Kom in.
Tack för att ni kom.
Jag har beställt mat. Hoppas ni gillar thailändskt.
Alex Levy.
Marlon. Trevligt att träffas.
Jag är hedrad. Verkligen.
Så snällt.
Att möta dig och diskutera övertagandet av TMS
är min karriärs höjdpunkt.
Du är alltför vänlig.
Kom in, bara.
Vilket fantastiskt ställe.
Det är bara en massa skitsnack. Fred visste.
Vi drack tillsammans och spelade golf och umgicks
och avslöjade de personliga aspekterna av våra liv,
och han visste tamejfan allt.
Vi vet att han visste, men vi behöver bevis.
Du hade bevis, sa du,
nån som kan bekräfta Freds delaktighet.
Här är vi nu. Vi lyssnar.
Vadå, vem är det?
Hannah.
Shoenfeld?
Fan, Mitch. När låg du med henne?
I Vegas.
- Visste du om det här? - Nej.
Inte uttryckligen.
Fred pressade mig att befordra henne och sparka Jared,
vilket jag fann lite konstigt, men jag...
Ville inte ifrågasätta det, för det är svårt, va?
Ta du och dra åt helvete, Mitch!
Det är på grund av dig som vi pratar om det här.
Nu lugnar vi ner oss.
Chip, fokusera på det viktiga.
Du har visst jobbat med Charlie länge.
Och jag tycker att han är en toppenkille.
Jag respekterar honom verkligen.
Men så här tänker jag.
Ibland växer man ifrån varandra.
Man slutar se varandra klart när man har jobbat ihop för länge.
Jag ser dig rätt klart just nu.
Och jag tror att TMS behöver visa Amerika en ny Alex Levy.
Alex Levy 2.0.
Jag trodde att det som hände mellan oss bara var mänskligt, men jag hade fel.
Jag insåg inte att hon använde mig.
Du är det verkliga offret, Mitch. Just det.
Vet hon nåt om det här, eller att det är jag som gör det?
Jag sa bara att nån skulle göra en grej om det.
Okej. Det här är inte klart att sändas.
Det är för ömtåligt och viktigt för att förhasta sig.
Nej. Vi förhastar oss inte. Vi är redo.
- Vi har dem i en kniptång. - Det är min intervju, inte din.
Vi har ingen aning om
när de släpper den här fejkade interna utredningen,
och när de gör det är jag rökt. Jag får aldrig jobb mer.
Chip har rätt. Det måste ske så fort som möjligt.
Vi är fyra i rummet just nu
som alla känner till den superhemliga planen att ta över
ett av de fyra stora tv-bolagen under dess mest vinstgivande program.
Du berättade för Alex att du träffat Mitch...
- Ja. - Så hon är inte glad.
Så för varje dag som går
blir det allt troligare att nån annan kommer på det här.
Det måste ske nu eller inte alls,
och då åker vi alla i straffläger på köpet.
Men jag måste prata med Hannah. Utan henne, ingen story.
Så om jag inte kan prata allvar med henne,
blir det inget av.
Punkt.
- Maggie. - Hej, Fred.
Så trevligt att se dig.
Tack för att du tar dig tid att träffa mig.
Alltid. Vad önskas?
- En vodka tonic, tack. - Okej.
- Scotch och soda. - Tack.
Jag har alltid tid med dig. Det vet du.
Jag har varit orolig för dig. Jag hörde att du evakuerades.
Klarade du dig utan skador?
Ja, tack och lov.
Men mina grannar gnällde lite
över ett inslag i TMS om inhyrda brandmän i de rika kvarteren.
Jag såg det. Imponerande att du inte försökte stoppa det.
Mycket klokt av dig.
Nyheter är nyheter. Mitt jobb är att leverera dem, inte stoppa dem.
Skönt att höra att du känner så.
Du vill ha nåt mer sagt med det där.
Jag håller på med en undersökande artikel
om UBA:s toppskikt.
Verkligen, Maggie?
Jag beklagar, Fred.
Oss emellan, ger du mig ett tjyvhugg i ryggen?
Du av alla?
Jag vill inte alls skada dig.
Men om jag måste skada dig ska det inte vara i ryggen,
och det ska inte vara en överraskning.
Maggie, har jag inte gjort nog för dig?
Jag har alltid hjälpt och stöttat dig.
Och jag har alltid stöttat dig, Fred.
Om inte jag skriver, så gör nån annan det.
Ett 30-miljarderskonglomerat i trångmål
på grund av hur man hanterat sexuella trakasserier?
Såna historier förblir inte okända länge.
Jag kastade bort den ett dussin gånger.
Men den hittade jämt tillbaka till min sängs fotända,
mer skandalös för varje gång.
Du vet ändå att jag ger dig rättvis behandling.
Jag är inte intresserad av det,
utan av att du är schysst mot mig.
Det är jag som skriver artikeln.
Hur den kommer att skildra dig vet jag inte än.
Men det kan du inte påverka.
Historia är redan skapad.
Allt som återstår är att skriva ner den.
Jag hör av mig.
Ta hand om dig, Fred.
Jösses, Vicki! Hur kunde du missa det?
Maggie Brener ska för fan skriva om mig.
Ja, jag är på...
Det spelar ingen jävla roll. Avsluta din lilla utredning.
Presentera resultatet för mig på tisdag morgon.
Ja, absolut.
Det ger dig en och en halv dag att skriva nåt
jag kunde ha skrivit åt dig från början.
Jag kan inte äta sånt.
- Hej. God morgon. - Hej.
Isabella har ringt till The Rocks folk om PR för en ny film.
Han vill gärna prata med dig
om några saker han behöver ta upp.
Va?
Okej. Ja. Jag behöver bara en minut.
Kan ni ge mig en minut? Jag kommer strax.
Hallå.
Alex.
Jag ville bara...
titta in och se hur du mår.
- Jag har inget svar på det. - Inte?
Är det frågan som kommer att förstöra ditt eviga sökande efter sanning?
Vi ses där ute.
Jösses.
- Förlåt. Hej. - Förlåt. Hejsan.
- Var helgen bra? - Ja. Och du? Bra?
- Ja, likadant. - Vi ses sen.
- Cory vill prata med dig. - Jag ringer.
Hej då. Joel ska ha de här, så...
- Joel. - Ja?
Perfekt. Tack.
- Det är för idag, va? - Ja.
Jag tänkte att det kunde funka imorgon.
Kan vi först ta hand om dagens sändning?
Okej.
HEJ HANNAH, MAGGIE BRENER FRÅN NEW YORK MAGAZINE.
JAG FÖLJER UPP MITT VOICEMAIL. RING NÄR DU FÅR EN CHANS.
LOS ANGELES, KALIFORNIEN
Hannah Shoenfeld.
Hejsan. Derek Colby här, exekutiv producent på UBA 365.
Hej.
Jag vet att du är upptagen så jag går rakt på sak.
En producent ska sluta, och personalavdelningen rekommenderar dig.
Vi sänder från LA, så du måste förstås flytta,
men vi vill väldigt gärna träffa dig.
Det är ett toppjobb och en spännande möjlighet.
Oj. Tack för att ni tänker på mig.
Jag är mitt uppe i en sak. Kan jag ringa tillbaka?
Ja, självklart.
Min assistent mejlar dig min kontaktinfo,
- så låt oss höras snart. - Okej.
Hannah.
Och sen går vi...
- Så vi tar upp nollningstragedin först. - Okej.
- Hej. - Tack så mycket.
Det sista är matlagningsinslaget med Emeril.
Vad ska han laga?
Ja, få se nu...
Ursäktar du mig ett ögonblick?
- Hannah... - Okej.
Kan vi prata efter programmet?
Jag vill kolla en sak med dig.
- Visst. - Bra.
I mitt omklädningsrum?
- Okej. - Bra.
- Nåt särskilt? - Nej, bara en personlig sak.
Du sa visst nåt om Emeril?
Han ska laga carbonara.
- Bra. Carbonara. - Ha ett bra program.
- Bradley. - Hej, Alison.
- Hej, Daniel. - Hejsan.
Hur mår du?
Jag? Alldeles utmärkt.
Samma här.
Vi sänder om 30 sekunder.
- Allt väl? - Jadå.
- Lite vatten? - Nej, tack.
Okej.
- Vet hon? - Snart.
Okej, vi sänder om tio sekunder.
Jag reviderade ditt manus.
- Tack, kära du. - Okej.
Okej, allihop. Var redo.
Tystnad, tack.
Om fem, fyra, tre, två...
God morgon, allihop.
Kul att ni tittar.
Det här är våra toppnyheter.
Ja.
- Passar det nu? - Ja. Kom in.
Är nåt på tok?
- Nej. Vill du inte sätta dig? - Visst.
Jag ville bara prata med dig om en sak.
Vadå?
Jag jobbar på en intervju... med Mitch.
Den handlar om den kultur här på tv-bolaget som...
tillät hans sexuella trakasserier att pågå så länge.
Vänta.
Menar du att intervjun ska göras här i programmet?
Ska du göra den?
För det första, inget sker utan din tillåtelse.
Det vill jag att du ska veta.
Och nu pratar du med Mitch.
Ja.
Och ni pratar om mig bakom ryggen på mig?
Nej. Inte vi. Det är bara jag.
Du får inte använda mitt namn.
Jag ser till att du får vara anonym.
Nåt är på gång.
Först kommer Mitch till mig.
Sen får Maggie Brener tag i mitt telefonnummer...
- Va? - Och vill prata med mig.
Och plötsligt erbjuds jag jobb i LA av nån på UBA 365.
Får jag säga som det är?
Jag vill komma härifrån och lämna det här bakom mig.
Vänta. Erbjuder UBA dig befordran och flytt till LA? Jösses!
Ja! Det virvlar en orkan omkring mig, och jag vet inte varför.
Varför nu? Jag gillar det inte, och jag vill det inte.
Jag vill inte ha nån del i det.
Hannah, jag förstår. Jag skulle känna likadant.
Men UBA försöker tysta ner dig.
Och vi har chansen att ändra på det.
Vet du vad? Det är tamejfan inte mitt jobb.
Jag lever inte för att tjäna din agenda.
Du kanske vill hugga folk i ryggen, men det vill inte jag.
Jag vill fortsätta med mitt liv.
Jag vill inte vara affischflicka för din sak. Lämna mig utanför.
Charlie Blacks kontor.
Fred vill träffa Chip kl. 16.00.
Han är upptagen då. Passar det en annan tidpunkt?
Rena, jag tror att mötet gäller
att rensa hans skrivbord.
Jag beklagar.
Kom igen, Chip. Så illa var det inte.
Inte? Var inte det där hafsigt?
Då har vi ett verkligt problem. Okej?
För jag kommer att märka när det händer nästa gång.
Och alla andra också, och vi ska inte vara ett hafsigt program.
Och vem fan tog mitt kaffe?
Och varför dröjer du här?
Vad är det?
Möte kl. 16.00 med Fred.
Okej.
Jag vill stämma i bäcken...
för ni är mitt gäng, och jag...
Ni är mina obesjungna hjältar,
och det är mitt fel att ni är obesjungna, och jag är ledsen för det,
men jag är ingen jävla sångare.
Men det betyder inte att ni inte är mitt gäng.
Förstår ni vad jag menar?
Vi säger att det var en dålig dag.
För ni är inte hafsiga.
Jag tittar på dig, Rich.
Jag vet att du vet att ordet "kusk" har ett "S".
Tänk på det nästa gång på telepromptern. Tack.
Förlåt att jag skrek.
Jag skrattade på insidan.
Grejen är...
Tja, ni klarar det här.
Ni vet? Ni är mitt gäng.
Tack.
HANNA SHOENFELD HAR TÄNKT PÅ SAKEN. LÅT OSS PRATA.
Vad fick dig att ändra dig?
Skuldkänslor, antar jag.
- Tanken på andra i samma situation. - Jag uppskattar det.
Okej.
Får jag spela in det? Det är bara för min egen räkning.
Det går väl bra.
Okej.
Vad exakt vill du veta?
Vi börjar med det som hände med Mitch och efterspelet.
När Vegas-skjutningarna ägde rum
var jag i studion när de satte ihop teamet som skulle åka dit.
Chip sa åt mig att åka.
Jag var ny som bokare då, och jag blev förtjust.
Det var jobbigt att vara mitt i det som hänt.
Jag kände mig väldigt nere, så jag tog en promenad.
Jag stötte på Mitch.
Han var vänlig och uppmuntrande.
Vi gick och pratade ett tag.
Det kändes tryggt och familjärt.
Det distraherade mig faktiskt,
för jag kände mig utvald som gick och pratade offentligt med Mitch Kessler.
Som om verkligen jag var nåt.
Jag kände mig otroligt utvald.
Han bjöd upp mig i sin svit för att se en komedi.
Det kändes som en bra idé just då.
Nu såhär efteråt fattar jag inte vad jag tänkte.
Vi tittade på filmen ett tag.
Och jag började tänka på allt i Vegas...
och på min mamma.
Jag mindes så tydligt när hon dog.
Var jag befann mig, vad jag hade på mig, hur det kändes.
Jag kunde inte sluta tänka på det.
Tårarna började rinna.
Jag sa att jag borde gå.
Mitch kom fram och kramade mig.
Han verkade så vänlig.
Faderlig, faktiskt.
Jag behövde lite föräldrakärlek.
Jag hade varit utan så länge.
Sen sa han att han tyckte om mig och...
satte handen mellan mina ben.
Jag vet inte vad som hände sen.
Jag låg på sängen, hans huvud var mellan mina ben.
Jag visste inte vad jag skulle säga.
Jag tänkte: Okej då.
Det tog inte kål på mig.
Vi sågs på jobbet när vi kom tillbaka.
Han tittade knappt åt mig.
Jag vet inte vad som hände inom mig.
Det var så olikt mig, men jag exploderade inombords.
Det här var inte rätt.
Jag klampade in på Freds kontor och berättade.
Han erbjöd mig en befordran.
Han sa att jag hade gjort ett utmärkt jobb.
Han hade ingen aning om vem jag var.
Ledsen att du måste återuppleva det där.
Som sagt, jag överlevde. Men jag är rätt tuff.
Du är tuff.
Stark.
Kan du berätta lite om hur det påverkade ditt jobb,
din självbild, ditt liv?
Du begär inte lite, du.
Jag vill inte att det här ska behöva hända andra.
Får du hjälp att bearbeta det här?
Nej. Jag behöver ingen hjälp. Det är över.
Är det?
Vad menar du? Jag är inte Ashley Brown.
Jag tänker inte ge dig nåt tårfyllt
avslöjande om hur knäckt jag är för din intervju.
Hur jag mår? Jag mår fint.
Folk drabbas varje dag av skitjobbiga saker
som de inte vet hur de ska hantera.
Varför älta det? Du fick vad du behövde.
Bevis mot tv-bolagschefen.
Jag vill tacka ja till det här nya jobbet innan du kör intervjun, okej?
- Jag vill lämna New York. - Jag förstår. Ta det lugnt.
Säg inte åt mig vad jag ska göra! Jag är färdig.
Hur ska jag få dig att gå? Vad måste jag säga?
Att jag blev våldförd?
Att jag var rädd?
Att jag var maktlös?
Att jag tänker på det varje dag,
hundratals gånger varje dag?
Att det här har definierat mig, hur jag blev befordrad, vem jag är?
Hur det känns att nån jag respekterar och ser upp till ligga ovanpå mig...
använda mig, använda min kropp...
och vill ha mig men samtidigt inte bryr sig om mig alls?
Att behöva en förälder men få en kuk inkörd i mig,
och sen leva med det där eviga bruset i huvudet resten av livet,
bruset som säger att jag är smutsig, jag orsakade det här, det är mitt fel.
Att se folk mista jobbet och världen falla samman
för att jag inte kunde finna orden att säga nej.
- Hannah... - Kom inte nära mig.
Okej. Jag är bara orolig för dig.
Var inte det. Som du sa är jag tuff.
Ja. Det här var ett misstag. Jag är ledsen.
Jag behöver inte fullfölja det här.
Jo. Gör det. Det är viktigt. Gör det jag inte kunde göra.
- Är du säker? - Ja.
Okej.
Hör på.
Ring mig när du vill.
Jag har telefonen vid sängen.
Jag klarar mig. Gör det du ska göra.
Du vet väl att det inte var ditt fel? Det vet du väl?
Med all respekt, Bradley, ta din retorik och stick.
Vad tycker du? Han är jättebra, eller hur?
Han är bra.
Han är bra. Verkligen lidelsefull.
- Och Marlon helgillar dig. - Ja.
Det gjorde han redan förut.
Han ringde efter mötet och sa att han gillar dig ännu mer nu.
Ja, han är lidelsefull, som sagt.
Ge mig en stund, är du snäll.
Det tar lite tid att vänja sig vid tanken.
Jag hoppas att ni två går ihop, för om du säger okej, så anställer vi honom.
Okej. Jag vet.
Jag vet att det tar tid att vänja sig,
och att ni behöver tid att bekanta er med varandra.
Men Greg kommer att vara din kille.
Du kommer att ha tv-bolagets fulla stöd,
plus ett jävla fett kontrakt för att understryka det.
Efter alla tveksamheter för några veckor sen
får du nu skriftligt på att du får godkänna medvärd.
Okej? Du vinner.
Jösses.
Jag önskar att jag kunde blinka
och de tre senaste veckorna aldrig hade hänt.
Alex, allt det här sattes i rörelse för flera år sen.
Inget önsketänkande eller mixtrande kan ändra på det.
Chip bäddade sängen och Mitch låg med hela jävla kontoret,
medan vi stod utanför sovrumsdörren.
Hör på. Skit i Mitch.
Det måste gå att ge Chip tjänstledigt.
Anställ Marlon temporärt, och när allt har blåst över tar vi tillbaka Chip.
Nej. Absolut inte.
- Nej. - Vårt budskap måste vara
att sånt beteende inte tolereras på UBA eller på The Morning Show.
Vi måste visa att handlingar har konsekvenser.
Som du själv sa, vad kvinnor beträffar är konsekvenserna sällan tillräckliga.
Hur var det du sa?
"Jag är stolt över att jobba på ett tv-bolag
och leva i ett land där handlingar har konsekvenser."
Du är sanningssägaren, Alex.
Jösses. Okej.
Okej.
Underbart! Klart.
Jag hoppas att du inte känner alltför mycket medlidande med Bradley Jackson.
Hon får ett jävla stort avgångsvederlag,
en galning som jobbade här i några veckor och försökte krossa vårt namn.
Ja. Det må så vara,
men vad som än händer henne resten av livet är mitt ansvar.
Jag tog henne från obemärkthet och gjorde henne ökänd.
- Jösses. - Klockan är 15:55. Mötet börjar strax.
Okej. Tack.
Jag måste gå.
Jag måste hitta ett sätt att säga till Bradley att Daniel ska ta över.
Det här är nåt bra, Alex.
För alla.
För programmet... och för dig.
Sätt dig.
Jag står helst.
Stern and Young har avslutat sin internutredning.
Håll mig inte på halster.
De finner dig ansvarig för låt gå-attityden.
Det finns flera sidor med bevis för det.
Du har haft skickliga fiktionsskrivare för att sätta ihop det där.
Bättre än de som skriver manus till dina program.
Skämta inte. Det här är en allvarlig sak.
Nog är det allvarligt. Verkligen.
Jag gör inte det här med glädje.
Det smärtar mig att få veta att nån som jobbat åt mig i flera år
har varit så försumlig och utsatt mina anställda för fara.
Driver du med mig?
Få det gjort snabbt,
innan jag tappar tålamodet och sparkar dig tvärsöver gatan.
Som du vill. Du är avskedad med omedelbar verkan.
Vi tillkännager det offentligt när rapporten släpps imorgon.
James har en låda för dina saker.
Ta med det du kan bära. Resten skickas hem till dig.
Bra. Var det allt?
Nej, en sak till.
Du är en jävla skit som inte stoppade inslaget om brandmännen som jag beordrade.
Branden kom jävligt nära mitt hus.
Jaha, mitt program har betalat för det huset,
och jag bränner ner det om jag får lust!
Fan.
- Hej, Bradley. - Hej, jag pratade just med Hannah.
Det var verkligen jobbigt.
Jag är ledsen. Fick du nog för intervjun?
Ja, förmodligen.
Bra. Vi kör den imorgon.
Imorgon? Så snabbt?
Det måste vara imorgon, tidigt i programmet.
Bradley.
Ja. Okej.
Bra. Jag säger till Mitch och Cory att det blir av.
Okej. Jag säger till Hannah. De erbjöd henne jobb i LA.
Jösses. De är helt skamlösa.
Ja. Jag börjar på intervjun. Hej då.
Du har ringt Hannah Shoenfeld.
Lämna meddelande, så ringer jag tillbaka.
Hannah, det är Claire.
Du, jag känner mig hemsk.
Förlåt att jag blev så arg på dig.
Jag blev nog överrumplad av allt som hände.
Och jag vet att du nog tänkte på mitt bästa.
Kan vi prata?
Jag godtar inte ett nej.
Om du inte ringer tillbaka,
väntar jag utanför ditt hus och följer efter dig till jobbet på morgonen.
Jag förföljer dig tills du godtar min ursäkt.
Jag tar med kaffe.
Snälla Hannah.
Jag är så ledsen.
Okej, hej då.
Får du hjälp att bearbeta allt det här, Hannah?
Nej, jag behöver ingen hjälp. Det är över.
Är det?
Vad menar du? Jag är inte Ashley Brown.
Jag tänker inte ge dig nåt tårfyllt
avslöjande om hur knäckt jag är för din intervju.
Hur jag mår? Jag mår fint.
Folk drabbas varje dag av skitjobbiga saker
som de inte vet hur de ska hantera.
Varför älta...
- Hej. - Hej.
Kom in.
Bra att du kom. Jag behöver verkligen din hjälp.
Vill du sätta dig?
Tack.
Jag tänker inte ljuga.
Jag är nervös över att det faktiskt blir av.
Jag förstår. Det är gastkramande.
Så innan vi börjar måste jag berätta en sak.
- Vadå? - Jag kommer inte att vara där imorgon.
Vad menar du? Du måste vara där.
Jag fick sparken idag.
- När då? - Strax innan du ringde.
Imorgon tillkännager du resultatet av internutredningen.
Marlon Tate, den nye producenten, börjar imorgon.
Okej.
Då är det väl kört.
Nej, nej. Det är fortfarande genomförbart.
"Fortfarande genomförbart"?
Jag förväntas smyga in nån i studion,
kapa ett inslag utan Alex vetskap, och allt det utan din hjälp.
Hur är det genomförbart?
Det är det vi ska fundera ut. Men du måste göra det.
Delvis för att sätta dit Fred är det rätta att göra,
och för att det här kommer att vända upp och ner på tv-bolaget imorgon.
De måste till slut avsluta sändningarna,
och i efterdyningarna kommer den där fejkade utredningen
- aldrig att släppas, för... - Så det handlar om dig.
Du vill begrava utredningen.
Okej, ingens motiv är helt osjälviska.
Det vet du. Låt oss vara uppriktiga.
Om du gör det rätt, blir du en ikonisk, historisk figur.
Det är en stor del av din motivation.
Verkligen? Historisk? Kanske. Kanske inte.
Men det är absolut inte därför jag gör det.
Snarare för att jag försöker krossa det enda bra jobb jag nånsin haft,
för att jag är en destruktiv galning.
Jösses. Vem fan bryr sig?
Själviskt eller altruistiskt?
Det löser vi sen när vi sitter på äldreboendet.
Just nu har vi chansen att göra nåt som är moraliskt rätt.
Vi måste göra det här. Vi måste.
"Vi." Du säger "vi" hela tiden. Men du menar mig, eller hur?
Du är inte kvar. Du fick sparken.
- Det är jag som tar risken. - Okej. Men...
Det är vansinne.
Det var vansinne förut, men nu är det galopperande vansinne.
- Det förstår du väl? - Jag hör dig.
Du vill att jag gör det själv, och jag är inte kvalificerad.
Jag vet inte ens hur jag fick det här jobbet.
Jag hade då inte tjänat ihop till det.
- Och för det mesta fejkar jag. - Lugn.
Jag gör förbanne mig så gott jag kan,
men jag känner att jag spelar i en realityserie i byxdress.
- Det är okej... - Och en sak till.
Jag drog in den där flickan i det, och hon knäcks snart.
Hon lider verkligen, och Mitch talar sanning om Fred,
- men ingen bryr sig! - Lugn.
Ingen bryr sig om att den stackars flickan är knäckt inombords!
Bradley, lugna ner dig.
För fan! Krama mig inte!
Vad tusan löser det?
- Förlåt mig. - Nej. Förlåt mig.
Nej, förlåt. Jag...
Kan jag få lite?
- Här. - Tack.
Så hur ska vi göra?
Nu när Chip är avskedad, menar du?
Överlåt det åt oss. Se bara till att komma dit.
Okej. Tack för att du kom och berättade.
Nej. Jag kom för att säga åt dig att inte försöka nåt med Bradley.
Vad menar du?
Jag såg hur du pratade om att Hannah... använde dig.
Så jag är inte säker på att du har fattat.
Jag syftar på olika saker, men i synnerhet...
att inte gå ut i sändning och spela oskyldigt offer
och framställa Bradley som om det är hon som är medskyldig.
Då måste jag börja jobba.
Jag måste hitta ett sätt att manipulera Bradley imorgon.
Om jag var du, skulle jag se morgondagens intervju
som början till min botgöring och försoning.
Och om du menar allvar med det, får du ändra stil kvickt.
Ärligt talat har jag aldrig gillat ditt program.
Det var mer farsans stil, men han var en skit, och han är död.
Faktum är att när jag hör din påannonsering
måste jag byta kanal för att inte slå sönder den jävla radion.
Men du är smart. En väldigt smart kille.
Så du kanske hittar en ny publik.
Så se till att inte göra bort dig det första du gör.
Och för att utvidga metaforen,
om allt går som planerat, kommer jag att om tre dagar...
basa för några av de största konsertplatserna
på hela jorden,
och jag tänker bara spela sån musik som jag själv vill höra.
Vad fan pratar du om?
Imorgon har du din chans.
Bekänn, annars är du rökt.
Hej, det här är Hannah Shoenfeld.
Jag har tänkt på saken,
och jag är väldigt intresserad av att komma till LA och prata om jobbet.
Ring mig är du snäll. Tack.
LARM
Jag vill be dig om en sista tjänst, men det är nåt viktigt.
Okej.
Jag vill att du smyger in Mitch i studion idag.
Bradley ska intervjua honom i direktsändning. Alex vet inte om det.
Jösses. Du har blivit helt koko.
Jag fattar varför du fick sparken.
Mitch har bevis för att Fred dolde sexuella trakasserier
på chefsnivå, och vi ska sätta dit honom i direktsändning.
- Jösses. - Ja.
Jag ska vara uppriktig.
Bäst att du börjar söka nytt jobb.
Det har jag gjort i flera år.
Hur ska det här gå till?
Kl. 07:40 rusar Alex ner för att göra inslaget om taxi kontra samåkning.
Så snart hon går in i hissen
rusar du nedför baktrappan och öppnar dörren till lastkajen.
Som när vi smög in Jagger till Alex födelsedag.
Precis. Ni går upp och du överlämnar Mitch till Bradley i studion.
Alex gör sitt inslag som planerat, men det sänds inte.
Det är då Bradley intervjuar Mitch istället.
Cory tar över kontrollrummet
och ser till att kameran riktas precis dit vi vill,
åtminstone tills UBA flippar ut och stoppar sändningen.
Litar du på Cory?
Jag vet inte. Men jag måste.
Då måste väl jag göra det också.
Ledsen att behöva dra in dig i det här.
Jag hade tagit illa upp om du bett nån annan.
Bäst att gå in.
Du, Rena?
Sic semper tyrannis.
Tveksam referens. Men jag fattar poängen.
Sic semper tyrannis.
Jag vet inte när det hände. Kan ni komma hit?
Ja, det är 103 Wooster Street.
Ja.
Lägg inte på luren förrän de är här.
Det är första gången för mig.
Vad har hänt?
Känner du henne?
Jag skulle träffa henne igår kväll.
Jag känner henne.
Hannah.
Det är alltid svårt att mista nån man jobbat med så nära.
Det innefattar er allihop.
Chips styrka var hans förmåga att fixa saker.
Men det innebar tydligen också, vilket vi tyvärr har fått veta,
att han kände till Mitchs avskyvärda beteende och lät det fortsätta.
Det är oursäktligt.
Det finns fler duktiga producenter än Chip.
Det kommer ni snart att märka.
Men det här handlar om mer än att tjäna pengar åt tv-bolaget...
CLAIRE CONWAY SVARA. BRÅDSKANDE.
Eller att sända nyheter.
Det handlar om ert välbefinnande.
Och Marlon Tate är nån som ni kan känna er trygga att jobba med varje dag.
Tack, Fred.
Ja. Jag var själv produktionsassistent på Rise and Shine Seattle.
Så allt jag ber er göra, har jag själv gjort tidigare.
Efter Seattle fick jag typ en uppenbarelse.
Jag sa till mig själv: "Marlon, drömmar..."
Hej. Vad har hänt?
Bradley.
- Jag... - Claire, vad är det?
Jag måste... berätta en sak.
Jag vet inte hur jag ska kunna säga det.
Det gäller Hannah.
Hon är död.
Hon tog en överdos.
Hon lämnade ingen lapp.
Det kanske var en olyckshändelse. Jag vet inte.
Bradley?
Jag kommer till jobbet ändå.
Gör vad du måste göra.
Okej.
Mina vänner...
låt oss ta en stund och hedra...
och minnas Hannah...
vår kära kollega.
Vi har dåliga nyheter.
Ja. Om Chip?
Nej.
Vad är det?
Hej. Vi är klara.
Rena hjälper Mitch och...
Det blir ingen intervju.
Vad pratar du om? Det måste bli idag.
Vi har inget val.
Nej, Chip. Hannah är död.
Hon tog en överdos.
Det här är vårt fel, Chip.
Jag kan inte.
Jag kan inte göra intervjun över hennes stackars döda kropp.
Jag kan inte.
Jag förstår.
Jag säger till Mitch.
Tack.
Ge mig en minut, tack.
Jag behöver prata med dig genast.
Vad... Vart ska du ta vägen?
Jag sticker. Jag vet inte vart, men jag sticker.
Jag skulle intervjua Mitch idag i direktsändning, bakom din rygg.
Fast du sa åt mig att låta bli.
Framför allt därför, egentligen.
Va?
Mitch skulle berätta vad som hände efter hans natt med Hannah.
Hannah?
Ja, just Hannah.
Fred befordrade henne för att skydda Mitch, för att tysta henne.
Vadå "tysta henne"?
Vad tror du?
Jag gick hem till henne för att få Mitchs historia bekräftad.
För att få sanningen.
Men det räckte inte för mig. Jag ville krossa Fred.
Jag ville spränga hela jävla tv-bolaget.
Jag ville göra allt för att få bästa möjliga story.
Jag såg att hon inte ville, men jag pressade henne.
För jag är en skit av ett särskilt slag.
Jag tvingade henne att återuppleva det alltihop.
Det öppnade nåt i henne som hon inte kunde hantera, och hon tog livet av sig.
Jag kunde lika gärna ha tagit en pistol och skjutit henne.
- Så jag sticker. - Bradl...
Herre...
Åh, nej. Gode Gud.
Gode Gud. Nej.
Bradley!
Bradley, snälla. Sakta ner.
Det var inte ditt fel.
Du kan inte skuldbelägga dig själv.
Du hade rena avsikter. Det vet jag.
Mina avsikter är åt helvete, Alex.
En del av min avsikt var att spränga dig på kuppen.
Vet du vad? Jag kanske förtjänar det.
Gissa vad jag gjorde nyss, för att jag är en sån skit?
Jag gick till Fred, den jäveln, och bad honom om hjälp.
Närmare bestämt med att få dig avskedad.
Det gjorde jag. En sån skit är jag.
Tråkigt att du förnedrade dig till att be honom, för jag sticker.
Nej, du kan inte.
- Du kan inte gå. - Jodå! Titta bara!
Du kan inte. Gå inte. Vi måste lösa det här.
Lägg av. Lösa det här? Hur ska du lösa det här?
Jag visste inte om Hannah
eller om Mitch eller att Fred skyddade honom. Jag visste inte...
Och killklubben då, som du sa aldrig skulle förändras?
Vad säger du om det?
Jag... Jag vet inte.
Jag bara sa det. Jag visste inte hur jävligt...
- Farväl. - Nej, jag klarar inte det här.
Du måste hjälpa mig igenom dagen.
- Jag behöver dig. - Jag kan inte.
- Bara idag. - Hej, Morning show!
- Får jag ta en selfie med er? - Det passar inte nu.
Hallå! Stick!
- Nej, sa jag! Ge hit kameran. - Alex!
Ge hit den, din jävel! Tror du att du äger mig?
Tror du att jag är tillgänglig jämt för att jag är i tv
och försöker muntra upp dig i allt elände?
Det är jag inte! Vet du vad?
- Alex. - Jag är tom! Det här är tomt!
- Sluta. - Det är tomt!
Vet du hur tomt ser ut? Så här.
När jag säger "nej", menar jag nej.
- Alex! Lugna ner dig. - Va?
Jag följer med dig om du är tyst och ger tillbaka mobilen.
- Ja. - Ge tillbaka mobilen!
Här är din jävla mobil, sir!
Kom nu.
- Din jävel! - Glöm honom!
Jösses. Bara idag. Jag gör det här bara idag.
- Jag vet. Bara idag. - Kom nu.
Alex, Bradley, var har ni varit?
Vi har ont om tid.
Jag tar hand om Alex.
- Du stannar väl? - Visst.
Okej.
Du missade tillkännagivandet,
men jag har ordnat med sorgrådgivare.
Hallå, vart ska du gå?
Jag sticker. Jag är färdig.
Hör på. Jag förstår hur hemskt det här är, men du kan inte bara sluta.
Kan du inte låta mig vara?
Jag kan inte sitta bredvid henne och låtsas längre.
Du har bevis mot chefen för tv-bolaget,
och du vill hoppa av?
Du kan inte hålla dig själv ren
bara genom att sticka så fort du blir besviken på nån.
Tror du att folk i nästa stad är bättre?
Nej.
Den mänskliga naturen är ungefär lika usel överallt.
Så du kan lika gärna stanna och utkämpa kampen.
Nej. Ingen personlig eskort behövs.
Det blir inget.
Tråkigt att du känner så, men du är inte producent mer.
Mitch, Hannah är död. En överdos.
Va?
Efter att hon berättat för Bradley om dig och Fred.
Vill du säga nåt nu? Vill du rättfärdiga...
Din jävla... skit!
Din jävel!
Det var jag. Det var jag som läckte till Times.
Så dra åt helvete, Mitch!
Herregud.
Såja.
Jag är så ledsen.
Hej, Alex. Det är jag.
Du får säkert höra det snart.
De undersökte Mitch, men de tänkte göra sig kvitt dig.
Att läcka till Times...
var en sista utväg.
Jag kunde inte ana följderna.
CHARLIE BLACK - MISSAT SAMTAL
Jag visste bara att om de inte hade Mitch,
så skulle de behöva dig.
Och jag behövde dig.
I alla fall, det var för din skull.
Alltid.
Här. Tack.
Tack för att du stannade.
Vi sänder om 30 sekunder.
Jag förstår hur svårt det här är för er,
och ni ska veta att jag uppskattar er professionalism.
Nu gör vi det här för Hannah.
Försvinn härifrån, för fan.
- Herregud. - Tack. Lite mer här.
Hur är det?
Bara bra.
Låt bli! Vem fan bryr sig?
Nu gör vi det här.
Fem, fyra, tre, två...
Välkomna, allihop.
Tack för att ni tittar.
Vår...
Vår topp...
...nyhet idag...
- Bradley, vill du ta den? - Självklart.
En passagerarkryssare i lyxklass på väg till Papua Nya Guinea
med över 5 000 passagerare har fortfarande karantän efter fyra dagar.
- Över två tredjedelar av passagerarna... - Alex, hur är det?
Var redo, kamera 1.
- Vad fan gör hon? - Vet inte.
Håll dig till manus, Bradley.
Kryssaren ligger stilla över 600 sjömil från Honolulu.
Ett räddningsskepp väntas anlända i eftermiddag
- med antibiotika... - Jävla människor.
Och medicinska förnödenheter för de sjuka passagerarna.
En talesman för rederiet
sa att de jobbar dygnet runt
för att få hem alla smittade passagerare till sina hem
så fort som möjligt...
- Vad heter du? - Och de är, citat...
- Joe. - Joe?
På 15 år har jag aldrig mött Joe.
- Herregud. - Vad i helsike?
Alla passagerare får pengarna tillbaka på grund av utbrottet.
Stanna på trean.
Redo, ettan. Vad vill du göra?
Få tillbaka henne till stolen!
Jag... Alex, vad...
- Alex, gå och sätt dig. - Nix. Jag vill inte.
Jag vägrar sätta mig.
- Oj. - Vilka galningar.
-Beräknad ankomsttid var... - Får jag avbryta?
Ja. Jadå.
Hej. Förlåt.
Vi har inte varit ärliga mot er.
Jag menar inte med nyheterna.
Jag menar inte det.
Jag pratar om oss själva.
Vad fan gör hon? Var redo att gå till bandet.
- Redo med bandet. - Vi berättar inte allt,
inte på långa vägar.
Hela det här stället, det är...
Det är helt annorlunda än vad det verkar för er.
Och det pågår verkligt hemska saker här.
Verkligt hemska saker. Det finns onda människor och...
Ska vi köra?
Ja, vill du?
Vi säger sanningen snabbt. De kommer att bryta.
- Vi har en minut. - Ja, vi kör.
- Rulla bandet, för fan. - Lyd inte, Donny. Rulla inte bandet.
- Kameran på programledarna, filma allt. - Okej.
Zooma in, Gene. Få med allt.
Vi vill berätta lite om vårt tv-bolag.
Vi tror att Fred Micklen har haft en central roll i skapandet av en miljö
- som tystade kvinnor som trädde fram... - Nej. Fan. Fan.
- För att anmäla sexuella trakasserier. - De jävlarna! Nej!
UBA tänker släppa en internutredning
som ska visa att de är rentvådda.
Det är inte sant.
Det är mest lögn.
Det är lögn alltihop, och jag tänker inte ljuga för er mer.
Ingen av oss tänker ljuga mer.
Och jag är lika skyldig som alla andra, för jag var tyst och hjälpte inte till
att få slut på de sexuella trakasserierna i det här jävla huset.
Den 1 oktober 2017 åkte Mitch Kessler till Las Vegas
för att bevaka den hemska massakern.
RÄTTSLÄKARE
Där låg han med en kvinnlig kollega.
Hon var ung. Han var hennes chef.
Bolagskulturen börjar i toppen.
Och Fred Micklen dikterade en kultur av rädsla, tystnad...
paranoia och smärta.
Den genomsyrade allt, även The Morning Show.
Jag såg det själv.
Jag såg hur det påverkade kvinnorna, men jag stoppade det inte.
För jag hade framgång själv.
Och jag vet att det inte räcker...
men jag vill be många människor om ursäkt.
Särskilt en person...
Jag var så orättvis mot dig, och jag är fruktansvärt ledsen.
Jag ska göra allt i min makt för att rätta till det.
Maktmissbruket och bolagskorruptionen måste få ett slut.
Vi kan inte acceptera en tystnadskultur, här eller nån annanstans.
Kom hit. Kamera två, kom närmare.
Donny, jag vill ha oss två nära i bild.
Kom närmare, snälla.
Det finns många Fred Micklen där ute,
men det finns miljoner som jag, som Bradley och som ni.
Så tala ut.
Vi hoppas att alla Fred och Mitch...