Тук ли сте? Добре.
Госпожо, търси ви госпожица Листър.
Колко вулгарно!
Госпожице Уокър! - Госпожице Листър.
Как сте? - Какво желаете?
Ще ходя до Йорк и се питах дали бихте искали да предам нещо.
Бих искала... - Някое писмо, торта или послание?
Да науча къде е племенницата ми и кога ще се върне.
Както ви казах... - Нищо не сте казала.
Както вече многократно ви обясних,
г-ца Уокър следва препоръките на д-р Белкъмб.
Временното отдалечаване от семейното обкръжение и рутина
е необходимо условие за лечението й.
Но тя отсъства вече повече от месец и нямаме никаква представа къде е!
Тези неща изискват време.
Освен това трябва да бъдем дискретни заради деликатното й състояние.
Възстановяването й върви добре и всякаква друга намеса
би могла да подкопае всичко, което д-р Белкъмб прави за нея.
Затова за момента е правилно
бедното момиче да си почине за малко и да остане под неговите грижи.
Вие я отделихте от семейството й и от всичките й познати.
Това е нейното собствено желание. Аз само й помогнах да го направи.
Вие... - Аз просто й направих услуга.
Не разбирате ли, че и най-малкото неодобрение към решенията й
би могло да провали направеното досега?
От друга страна, доброто отношение може извънредно да повдигне духа й.
Знаете ли, докато госпожица Уокър е била в Шотландия,
като аз разбрах за това едва преди няколко седмици,
капитан Съдърланд е откраднал хиляда лири от нея?
След като не я е омъжил за скучния си братовчед,
той я е убедил да му отстъпи хиляда лири от капитала си!
Тя не е заминала, за да се консултира с лекар.
Вместо това така са я използвали,
че сега е решена да изготви ново завещание.
"Ново завещание"? Как така?
Тя ме помоли да заема мястото на господин Прийстли.
Разбира се, аз се съгласих. - Невъзможно е предвид умственото...
Според д-р Белкъмб е напълно компетентна.
Откъде-накъде ще обсъжда въпроса с вас,
а не със собственото си семейство? - Защото ме харесва.
Аз имам една цел, госпожице Уокър.
Всъщност две цели, като те са съвсем ясни.
Първо, да бъда нейна приятелка.
И второ, да й помогна да си върне доброто здраве и да бъде щастлива.
Значи ще се наложи да се сблъскате с цялото семейство.
Става въпрос не само за мен, но и за Едуардс, Прийстли и Роусън.
И тогава може би ще разберете,
че сте отхапали твърде голям залък за вашата уста.
ДЖЕНТЪЛМЕНЪТ ДЖАК
Как сте, госпожо? - Добро утро!
Добро утро! - О, дошли са новите тоалетни чинии!
Аргъс.
Добро утро! - Добро утро!
Има писмо за вас от г-н Паркър и още едно от г-н Холт при мината.
Омръзнало им е от тропането. - Дойде ни до гуша от тропането.
Накрая ще ми благодариш, татко.
Димът няма да опушва стаята и ще имате собствена тоалетна.
И двамата! - Нима?
Тук ли е г-н Уошингтън? - Да, в кабинета ти е.
Налага се да поговорим за Кордингли, а после трябва да отида до Халифакс.
Ако побързаш, ще дойда с теб. Довечера трябва да съм в Йорк.
Кога тръгваш? Трябва да се отбия до Холт.
Да се срещнем при Олд Банк? Дай ми 10 минути.
Добро утро! - Това ще ти хареса. Стоупс продава.
Къщата, пристройките, кръчмата и каменовъглената мина.
А и е съвсем наблизо. Няма как да не го вземеш.
Кой движи сделката? - Кар.
Колко иска за всичко? - 3 500 лири. И ще ги получи.
Ще говоря с г-н Паркър.
Получих и оценката на г-н Мичъл за Кроу Нест,
която г-ца Уокър поиска. Мога да й я изпратя в Йорк или...
Не, аз ще се погрижа. Това ли е всичко?
Добро утро! Г-н Холт вътре ли е? - Той е в кабинета, госпожо.
Г-жо, аз останах с впечатлението, че той ще прокопае отделен канал.
Разбира се. - Нае ни само да издълбаем шахтата.
Но никога нищо не е споменавал за канал.
Мислех, че държи нещата под контрол, но очевидно не е така.
Нали знаете, че пие? - Добро утро, госпожице Листър!
Г-н Ман тъкмо ми обясняваше, че няма канал за оттичане на водата.
Още не, но работим по въпроса. - Обсъждахме го преди седмици.
Вече трябваше да сте започнали!
Това беше и условието мината да започне да работи до юли.
Ако желаете да използвате водата срещу г-н Роусън,
това е единственият начин да го направите.
Колко време ще отнеме? - За да достигнем до езерото ли?
Това са близо 300 метра, така че около 3 месеца.
Извинявам се, наистина съм го пропуснал.
Спомням си, че разговаряхме за това.
Аз бих могъл да го прокопая, но това ще забави цялата работа.
Ще може ли да ми представите план за размерите и количеството камъни?
Да, госпожо, ще го подготвя.
Не желая да си създавам още врагове, не и в този бизнес.
Но не мога да допусна такива грешки. Нали знаете, че контролът над водата
и посегателството на братята Роусън са не по-малко важни от мината.
Стегни се!
И така Кордингли... - Да вървим!
Омръзнало й е да цапат цялата къща. - Това няма да продължи вечно.
Притеснява се да не решиш, че вече не е на ниво.
"Нали уж щеше да бъде за 2 седмици, а накрая станаха 2 месеца!"
Е, добрата работа отнеме време. Непрекъснато изниква нещо ново.
Г-ца Уокър не може да се нанесе, защото е ветровито и неудобно.
Има нещо относно г-жа Кордингли. Видели са я под ръка с Томас Бийч.
С твоя коняр!
Кой я е видял? Къде? - Аз, в конюшнята.
И са се държали за ръце? - Именно.
Сякаш... Покажи ми по-точно. - Ето така...
Един вид като двама влюбени? - Точно така! Сякаш...
Те не ме видяха. Бях там, за да говоря с малката Хана Буут.
Просто седяха и си говореха, втренчили поглед в устните си...
Като че ли бяха годеници.
Но той се жени след няколко седмици! - Знам!
А тя би могла да му бъде майка! - Знам!
Ще говоря с нея.
Според г-н Уошингтън 3 500 лири е справедлива цена.
Може да направите оферта още преди търга.
И да платя повече? - Стокс ще се радва.
Неговите земи също граничат с тези на Стоупс.
Наистина искам да ги купя, но няма да платя от обичайното.
Ще поема риска да отида на търг.
Има и още нещо, за което искам да поговорим.
Г-жа Скачърд е дала предизвестие, че ще напусне в края на август.
Договорът й е до другата година. - Да, но...
Мислех си дали пък няма да се окаже за добро.
Как така? - Помислете.
Ще можете да продадете къщата. - Да я продам ли?
Но още не са изминали 17 години от смъртта на чичо Джоузеф.
Може ли да говоря открито? Заемите ви са станали твърде...
Да речем прекалено големи. А желанието ви за нов заем...
Често поемането на рискове е достойно за уважение.
На всички ни е известно, че определено е по вкуса ви! Но...
Ако продадете Нортгейт Хаус,
не само ще може да се разплатите, но и ще ви остане добър капитал.
Къщата е в рамките на града и може да получите до... 8 000 лири?
От своя страна това ще ви позволи доста лесно да купите Стоупс.
Видях я как се олюлява... - Да, поклащаше се...
Юджийн, къде е багажът? - Тъкмо...
Томас, предай на г-жа Пийкок, че конете трябва да са тук до 15 ч.
Ще помогнеш ли на брат си? - Да.
Рейчъл, леля ми се качи горе и чака да се погрижиш за крака й.
Елизабет!
Разбрах, че са ви видели да се държите за ръце с Томас Бийч.
Подобно поведение между една икономка и един прислужник,
който е с 20 години по-млад
и напуска едва след няколко седмици, макар да не е работил дълго тук,
е нещо изключително недостойно.
Затова и не искам да чувам повече нито думичка по този въпрос.
Добре, госпожо. Съжалявам. Благодаря.
Пристигна писмо за вас. Г-ца Мариан каза да го оставя на бюрото ви.
Каза, че почеркът прилича на този на г-жа Лоутън.
Значи аз се държа недостойно?
Мой скъпи Фреди, не спирам да мисля за теб.
Обичам те искрено и нежно и въпреки всичко ти оставам вярна.
Все още, както и преди, ти си изворът на моето щастие.
Дано си получила добри новини за приятелката си в Йорк.
В името на хубавите ни спомени държа да те помоля да не прибързваш
и да не се обвързваш твърде скоро или твърде сериозно.
Съмнявам се, че думите ти относно г-ца Уокър са верни ,
защото ти можеш да постигнеш каквото поискаш.
Но въпреки това няма причина
да не се възползваш от максимата "Три пъти мери, един път режи".
Да?
Госпожа Листър дойде.
Как сте? - Благодаря, Луси.
Желаете ли да сервирам вечерята?
Гладна ли сте? - Винаги.
Добре, Луси. Благодаря.
Г-жа Бюли ще те настани в стаята точно до моята.
Дали леля ми знае...
Как се нараних в Шотландия?
Не... Разбира се, че не.
Откъде би могла да знае?
Елизабет може да й е написала или споменала нещо.
Нямам такова впечатление. Не мисля, че би го направила. А ти?
Не ти казах, но г-жа Прийстли видя раната.
Случи се във файтона на връщане от Шотландия.
Говорихте ли за това? - Да...
Казах й, че не е каквото предполага, но видях, че си мисли разни неща.
А и хората говорят.
Семейството ми също.
Прекарах доста време в "Кливхил"
и нито за миг не ми мина през ума, че леля ти може да знае нещо.
Просто... Ако имат тази възможност, те ще го използват срещу мен.
Първо ще трябва да минат през мен.
Аз не те заслужавам.
Разкажи ми как вървят отношенията ви със Стеф.
Все по-добре и по-добре.
Той ме поощри да наема г-н Браун. Сега работим над перспективата.
Чудя се също дали да не си взема и пони.
Не съм яздила отдавна, но д-р Белкъмб одобри идеята.
Ще има ли място за пони в Шибдън? - Разбира се.
Редактира ли писмото ми? - Да, поправих френския ти.
Донесох пътеводителя за Париж, за да го разгледаш.
Наистина ли ще заминем? - О, да.
А когато се върнем от Париж...
Ти ще се пренесеш при мен в Шибдън.
О, донесох и финансовите отчети!
Ако искаш, можем да ги прегледаме заедно.
Според мен в бизнеса най-силно желаем да имаме...
Стабилност.
Какво имаш предвид? - Постоянство.
Както и добре да разчитаме различните факти и цифри.
Колкото по-ясно разбираш владенията и сметките си,
толкова повече ще печелиш от земята си.
А освен това...
Всичко е толкова очарователно.
Нима?
Донесох оценката на имотите ти, която е направил г-н Мичъл.
Да я сравним с Уошингтън,
а после ще пишеш на Елизабет за подялбата на имуществото.
После можем заедно да преправим завещанията си.
Защо първо не се върнете в Халифакс? - Добре, но защо?
За да успокоите близките. - О, племето.
Нека да видят, че тя се възстановява и че няма нищо скрито-покрито.
Станало ли е нещо? - Г-н Прийстли се отби преди 4 дни.
Беше го изпратил г-н Едуардс от Пай Нест.
Никой знае къде е тя, а и не е взела никого от прислугата.
Уверих го, че е била много добре обгрижена,
че се намира на дискретно и сигурно място
и ме търси само по свое желание. - Добре казано.
Сигурно си мислят, че я закрилят, но се държат с нея като с бебе.
Ако разберат, че това място й се отразява добре,
ще видят, че и сама може да решава. - Ще я попитам.
Навярно ще й се отрази добре да общува с хора тук, в Йорк.
Това ще повдигне самочувствието й.
Г-жа Норклиф ни покани в сряда на вечеря с преспиване в Лангдън.
А утре ще ходим до абатство Рийвоу, за да го скицира.
Изабела ще бъде ли там? - О, боже! Не!
Не бих й причинила това. Все още не.
Нужно е време преди срещата с Тиб. Този месец тя е в Крофт.
Ще бъдат само г-жа Норклиф, майор Норклиф и Шарлот.
Трябва да тръгвам. Имам среща с новите коняри.
Как се казвате? - Клейтън. Джеймс.
Години? - Кой се интересува?
24. Женен, с 6 деца, 4 от тях живи. - Госпожо.
Бил съм чирак при г-н Хепуърт от Хоб Хаус.
Там прекарах четири много щастливи години.
После се преместих в Бенингброу. Хубаво момиче.
Как се казвате? - Матю Евисън.
Какво?
Име? - Самюъл Филдинг.
На колко си години? - На 19.
На 25, госпожо.
На 27.
Търся някой възпитан, честен, трезвен,
с добро поведение, надежден, работлив и любезен.
Човек, който знае какво прави, ще поддържа каретата чиста
и е готов да върши домакинска работа в Шибдън.
Бих предложил да засилите повече сянка при арките.
Не, обърнете внимание как следва линията.
Три много хубави целувки.
По думите й никога не сме се целували така добре.
Колкото и пряма да е вечер в леглото...
Тя не отронва нито думичка през целия ден.
Всъщност...
През деня тя е толкова скромна и така специална.
Тя ме прави така...
Така щастлива...
Че се надявам да се разбираме добре заедно.
Норклиф, изведи това куче навън!
Но то не прави нищо, госпожо!
Горе лапите! - Фишър, изведи кучето!
Какво ще помисли г-ца Уокър? - На нея й е все едно.
Тя харесва Нерон.
Двамата вече проведоха задълбочен разговор на стълбите.
Често се разбирам повече с животни, отколкото с хора.
Наистина добре казано, г-це Уокър. Надявам се да сте гладна.
Днес г-жа Бриско е приготвила малко повече храна от необходимото.
Сигурно е мислела, че и Тиб ще бъде тук.
Голямата ми... По-голямата ми сестра яде като инстинска ламя.
Вие познавате ли я? - Изабела ли? Не.
Късметлийка! Тя е ужасна. Много я обичам, но...
Дължи 16 гвинеи на един мой приятел и няма да му ги върне!
Именно. Не се обзалагай, ако не си готов да си платиш, нали?
Норклиф, разказвах на г-ца Уокър за твоето пони.
Ти смяташ да го продадеш, а тя иска да го купи.
О, не! Нерон е твърде груб. Става само на някой слуга.
Мислех, че кучето се казва Нерон. - Всички се казват така за по-лесно.
Какво ще кажеш да го видим?
Нея. Разбира се, още утре сутринта.
Тя е страшно буйна! Това е думата. Буйна и упорита.
Това са две думи.
Мога да ви я дам на добра цена, ако я харесате,
защото макар и да е голям инат, аз много държа на нея
и ще се радвам да отиде в някой хубав дом.
Не я ли харесваш? - Не, просто не я познавам.
Дълго време беше болна.
Заради болестта й самочувствието й и е наранено.
Затова ли ходи при Стеф?
Да не би да е...
Психично болна? - Тя просто имаше лични проблеми.
Както на всички се случва. Скърби. Загуби.
А тя невинаги е успявала да ги преодолее толкова лесно.
И всичко това е изчерпало силите й.
Сега дори голямото й семейство невинаги знае какво да прави с нея.
Нямате много общо, нали? - Тя ме обича.
Влюбена е в мен. А аз...
Ти не си влюбена в нея. - Не че не съм влюбена...
Просто на 40 г. нещата са вече доста по-различни, нали?
Много държа на нея. Достатъчно е. - Наистина ли?
Липсваше ми, докато бях в Копенхаген. Не го очаквах, но...
Реших, че бързо ще ми мине, но не стана така.
Не минава и ден, без да мисля за нея.
Илюзиите на младостта отлетяха. И Мариана го забеляза.
Но с нея...
Най-накрая мога да бъда щастлива.
И...
Ще се постарая да се получи. - Добре.
Аз бих оставила нещата сами да се случат.
Постепенно.
Нещата вече се случиха преди 18 месеца.
Тиб знае ли?
Ами Мариана?
Мариана знае за нея.
Но не знае за това.
Как върви? - Трябваше да издърпаме седалките,
за да поставим отзад резервоарите и буталните помпи.
Когато приключим, ще стане наистина великолепно.
Иначе е умно измислено. Резервоарът пак се пълни с вода
и тя отмива всичко по пътя си.
Някой ден ще има една във всеки дом.
Но не и докато аз съм жив. Все още ходя по нужда в гората.
Нали разбра за сватбата? - Да.
Познаваш ли Бен Соудън? Братът на Сам, който се появи.
Всъщност не. - Няма значение...
Мери ми каза, че им е писал, че се е виждал със Сам.
Къде? - На сватбата.
Но Бен ми каза, че е неграмотен. Както и че не е виждал Сам...
Защо Мери ще твърди противното? - Те го държаха в кочината.
Кой кого е държал в кочината? - Преди да изчезне.
Дик, разкажи на г-н Уошингтън за онзи скандал в дома на Соудън.
Със Сам ли? Той беше пиян. - Бяха го били до посиняване.
Той удари Мери, затова го завързахме и го заведохме при прасетата.
Но защо? - Той самият се държеше като прасе.
Всички се страхуваха от него. - Гадно копеле!
И какво стана после? - Нищо.
Не го ли видя повече? - Не.
Добро утро! - Добро утро!
Джоузеф! Получих съобщение от г-жа Листър.
Иска да се срещнете утре в Йорк в 15 ч. при "Черния лебед".
С мен ли? - Да, но облечи нещо обикновено.
Старай се да бъдеш ангажирана и в добро настроение.
Мисли само за хубави неща. И ми пиши. На френски.
Каретата е готова, госпожо. - Недей да падаш духом.
Пиши на сестра си и поискай разделяне на имуществото.
Ами Кроу Нест? Обмисли ли дали ще го дадеш под наем?
Знам, че ти е трудно, защото там си отраснала.
Но скоро ще имаш нов дом, а имението винаги ще бъде там.
Няма смисъл да стои празно, когато може да печелиш пари от него.
Не съм сигурна дали сега е правилното време да...
Да? - Да...
Да го направим! Или пък да пиша на Елизабет!
Ако не го направиш, не можеш да промениш завещанието си.
А едва тогава и аз мога да променя моето.
Само така всичко може да се разпредели разумно.
Честно. И бързо.
Едва тогава ще можем да се обвържем окончателно.
Просто се притеснявам, че сега не е точното време...
Да предизвиквам останалите хора. А леля ми е толкова труден характер.
Намеренията ни трябва да са ясни за всички страни.
Уважението към чуждото мнение е нещо важно, но...
Преди всичко трябва да уважаваме самите себе си.
Да се уважаваме взаимно, както и това, което искаме.
Просто мисля, че ако пиша на Елизабет...
Не вярвам дори един ред да убегне от погледа на капитан Съдърланд!
А именно тя ще страда, ако се случи нещо неприятно.
Не мога... Не искам да прибързвам. За нищо.
Все същите увъртания! Напред-назад!
Само ако тя имаше куража да се реши, за да мога да й имам доверие!
Да не би тя наистина да си мисли, че сме свързани по сърце и пари?
Браво, Джоузеф!
Това е Нерон.
Искам да го... Да я отведеш обратно в Шибдън.
Какво?
Не яздиш ли? - Не съм го правил скоро.
Какво има? - Не знам пътя.
Нали оттам си дошъл. Бъди инициативен.
Само веднъж съм бил в Хъдърсфийлд. - А сега вече си в Йорк!
Следвай колата за Лийдс и така ще излезеш извън Йорк.
Там питай за пътя към Халифакс. При нужда може да попиташ някого.
Не мисля, че идеята е добра.
Сестра ми даде ли ти пари? - Да.
Добре. Ако е необходимо, остани в "Олд Уайт Хорс" в Лийдс.
Но искам да се върнеш до 9 ч. сутринта. Ясно ли е?
Томас познава пътя по-добре...
Наглост ли проявяваш? - Не, госпожо.
На колко си години? - На 19.
На 19! Я се виж колко си силен и умен!
Нищо не може да ти се опре. Хайде, давай!
Мислиш ли, че г-ца Уокър ще ми подхожда повече?
В сравнение с г-жа Лоутън? - Аз я харесвам, татко също.
Казва, че я харесва повече от всеки друг. В това число и нас.
Наистина ли? Ти не харесваш ли г-жа Лоутън?
Тя много те разочарова. По един или по друг начин.
А после винаги успяваше да те спечели отново. Готово.
Откога кашляш така?
Катрин Уотърхаус е с ранен стадий на туберкулоза.
Разбрах. Ела насам.
Кажи "а"!
Ще живееш.
Ще бъде истински тест за всички, ако тя дойде тук, преди да заминете.
Всъщност тя все още се колебае. - Защо? О, да! Племето.
Не става въпрос да дойде тук или дори да се премести,
а за eдно по-дълготрайно обвързване.
Не иска да се откаже от Кроу Нест. Разбирам, че е израснала там, но...
За бога! Къщата не може да стои празна като мавзолей.
Освен това...
Освен това има и още нещо.
Ние ще променим завещанията си.
Мислим да си предоставим взаимно пожизнено владение на имотите.
Шибдън? - Да.
И Кроу Нест? Тя се е съгласила?
След като имението бъде поделено между нея и Елизабет
и всичко това бъде описано подробно черно на бяло.
Тя просто още се въздържа да й пише, за да стартират процедурата.
Това определено е... Новина. - Ние няма да имаме деца.
Затова трябва да се подсигурим. Ще бъде сякаш сме женени.
Ако аз умра първа, Шибдън пак ще отиде при Суонси Листър.
Но би ми се искало да го оставя на някой по-близък човек...
На някого, с когото съм прекарала част от живота си.
Нося го от седмици.
Даде ми го на Великден. А аз й подарих оникс.
Искам да се радваш за мен.
Но ти ми казваш, че всичко може да се разпадне?
Не, не мога да мисля за това.
Трябва да си пазя нервите. А и вярвам в нея.
Тя изглежда толкова крехка.
Не знам... Струва ми се, че дълбоко в себе си е упорита.
Но защо ще остане в Шибдън? - Докторът така нареди.
Тя ще дойде да ви види. - Какво щастие!
А после какво? Ще се върне в Йорк? За колко време?
Как така е наредил да отиде у вас? - Докторът каза да не остава сама.
Но това са две различни неща. - Да, а и тя би могла да остане тук.
Ами после? - Тук ли?
Искрено ме учудвате, г-це Уокър. Да остане тук?
Нали тя ви е помолила за това?
Кога? - Преди 2 години.
Преди да се върна от Хейстингс след смъртта на брат й.
Но сте й отказали, защото младите и старите не може да са заедно.
Този отказ дълбоко я е наранил. Точно когато беше така слаба.
Не смятам, че след това би желала да дойде тук.
Колко време ще стои при д-р Белкъмб? - Някой ден ще трябва да се върне.
Според него не е добра идея да остане сама с тези лоши спомени.
Точно затова й предложих да живее при мен в Шибдън.
А няма да бъде по-добре
да помолите някоя госпожица Аткинсън да дойде да се пренесе при нея?
Щом толкова се притеснявате да я оставите сама?
Тя направи толкова много за тях. Няма нужда да се местят при нея.
Това е най-доброто решение. Тя ще ви обясни, когато пристигне.
Няма нищо за криене. Точно обратното.
Госпожице Уокър,
знаете ли, че г-н Ейнсуърт й беше на гости в Швейцария?
Винаги съм го харесвала.
Получих писмото ви. - Да... Моля, седнете.
Добре... Г-н Джордж Нейлър
ви предлага 8 000 лири за Нортгейт.
При условие, че добавите и пасището. - Не.
Добре. Следващият е Айзък Грийн.
Познавате ли го? Той също предлага 8 000.
Само за къщата без пасището.
1 000 лири веднага, а останалото... - Не.
През следващите 4 години... С 4 процента... Не.
Да предложим имота на търг.
С минимална цена от 9 500 лири. Заедно с пасището.
Добре.
А търгът за Стоупс е в понеделник в "Белия лъв".
Трябва да го купя. Каквото и да стане с Нортгейт.
Скъпа Ан, прости ми, че не ти пиша на френски,
но искам да хвана пощенската кола.
Изпращам бутилка къпинов сироп, за да облекчи кашлицата на Мариана,
а г-жа Бюли изпраща китка аспержи, които са полезни за леля ти.
Милото момиче!
Броя минутите до завръщането ти. Още се колебая за Кроу Нест
и се притеснявам да пиша точно сега на сестра ми, но...
Имай ми доверие. Няма да те разочаровам.
Няма друг човек на света, който да искам да ме напътства.
Върни се бързо, защото без теб оглупявам.
Желая те по хиляди начини.
Изцяло твоя: Ан Уокър.
Уважаеми господине, искам да поръчам сребърен восъчен печат,
който ще взема следващия път, когато дойда в Йорк на 20-и.
Бих искала самият печат да е във формата на знаме,
a мотото да гласи "фоа е ту".
Вярата е всичко.
Честит рожден ден!
Толкова си внимателна.
И толкова умна и мила. Това е точно в наш стил.
Хрумна ми една идея за Кроу Нест.
Това е просто предложение, само временно решение.
Какво ще кажеш, когато се преместиш в Шибдън,
семейство Уошингтън да отиде там? В стаите за прислугата.
Те ще бъдат нещо като пазачи. Просто ще наглеждат имението.
По този начин нещата ще могат да се подредят добре и за двете ни.
Без да предизвикваме много вълнения.
Може ли да си помисля? - Да, разбира се.
Как мина пътуването? - Прекрасно. Малко закъсняхме, но...
Много благодаря. - Добре дошли!
Как сте, капитан Листър? - Не се оплаквам.
Вие как сте? - Много добре, благодаря.
Къде е леля? - След малко ще слезе долу.
Благодаря за сиропа. - Мина ли ви кашлицата?
Така мисля. Тези неща все се проточват, нали?
Д-р Белкъмб... - Джо.
Диетата е много важна... - Здрав дух, здраво тяло.
С какво се занимавахте в Йорк? - Четях книги, разхождах се.
Физически и мисловни упражнения. - Изглеждате много добре.
Трябва да се отбиете при леля си. - Непременно.
Кой ти го беше казал, Джереми?
Г-н Съндърланд или г-н Мъсгрейв. Или може би д-р Дей.
Няма как да е бил д-р Кени. Вече не го виждам.
Не и след Копенхаген. - Какво имаш предвид?
За това, че г-ца Уокър се тревожи за г-ца Уокър.
Те нямаха идея къде се намирате. Знаеха само, че сте в Йорк.
Купих Стоупс! Наддаването приключи само преди половин час.
Г-н Стокс се отказа, щом стана твърде напечено.
Вече е мой!
Боя се, че най-високата оферта е далеч от минималната цена.
Близо 3 000 лири по-малко. Всъщност офертата е 6 350.
Ако не се съгласите на тази цена... - Не.
Е, в такъв случай какво да правим? Да потърся ли нов наемател?
Може да го преобразувам в хотел... - Моля?
Градът се разширява и сигурно ще се засили и търсенето.
Да, но... Със сигурност ще доведе до още разходи и заеми.
Знаехте ли, че всяка една минута, докато ние с вас разговаряме,
Кристофър Роусън продължава да краде от мината ми?
Но какво общо има със... - Ако ме види да харча пари,
надявам се да си помисли сериозно дали ще ми се подиграва повече,
без това да има някакви последствия.
Радвам се, че имотът не се продаде. Щеше да бъде проява на слабост.
Каква неблагодарност! Това е направо потресаващо!
Дадох дума на баща ти на смъртното му легло,
че ще се грижа за теб и ще направя каквото мога.
А, бога ми, това не беше лесно!
Човек спира да се грижи за някого, ако той не се държи прилично.
Настъпва един момент, идва време,
когато си казваш достатъчно! Дотук беше!
Прекарах дълги часове, тревожейки се за теб. А сега и това!
Приех това същество... Тази жена...
Приех я тук, в дома си, в тази стая, за да ми обясни как стоят нещата.
Ти не можеш, или не искаш, да видиш в какво посмешище се превръщаш
като се забъркваш с нея! Дори само като ви виждат заедно!
Ние сме уважавани земевладелки...
Ако някой знае истината за нея, би ли повярвал в това?
Как е тя? - Не казвай на леля ми нищо за мен!
Моля те, недей да разговаряш с мен по този начин пред един слуга!
Съжалявам.
Ти си последният човек на света, когото бих искала да нараня.
Исках да бъде добре информирана. А не да ме обвиняват, че се крия.
Не искам, когато се съберем заедно, някой да има възможност да заяви,
че не сме били открити за всичко още от самото начало.
Реших, че си права. Идеята наистина е добра.
Имам предвид семейство Уошингтън да се настанят в Кроу Нест.
Наистина ли?
Може ли да определим датата на заминаването ни?
Нека да отидем по-скоро!
Може да тръгнем до няколко дни. Само трябва да поискаш.
А когато се върнем, ще пиша на Елизабет,
за да осъществим подялбата на имуществото.
Ще го направиш ли?
Ще запазя стаи за двете ни в хотел "Мьорис".
Ами твоят апартамент на улица "Сен Виктоар"?
Не можем да отседнем там, твърде малък е.
Ще те заведа да го видиш. Много го харесвам, но...
В "Мьорис" ще ни бъде много удобно.
Обичам те.
Госпожа Прийстли каза, че докато си била във Фортроуз,
там е дошъл господин Ейнсуърт.
Аз отказах да го видя. А после капитан Съдърланд го изгони.
После разбрах, че е искал да се омъжа за Александър.
Но защо не ми каза?
Реших, че ще се ядосаш. Дори повече от мен самата...
А това ми разбива сърцето. Затова си замълчах.
Толкова си хубава!
На определена светлина, нали? - Само на определена светлина.
Скъпа моя Мери, след като не можем да върнем миналото,
нека опитаме да имаме хубаво бъдеще.
Наближа краят на моята самота.
Баща ми, леля ми и сестра ми одобряват моя избор,
a всички неприятности с имението са вече изчистени.
Едва ли ще се видим това лято. С моята приятелка ще ходим в Париж.
А когато се върнем обратно, тя ще се пренесе при мен.
Убедена съм, че г-ца Листър ще каже същото като мен.
Какво е станало? - Джеймс дойде на мястото на Томас.
Казва, че не носи нищо втора ръка. - Не обличам стари дрехи.
По-късно следобед г-н Лоу ще дойде да ви вземе нужните мерки.
Вземете! Това е обичайна практика дори и в образцовите къщи.
Скръндза. - Съберете си багажа.
Ще ви платя за деня, в който не сте работили,
и след това можете да се върнете обратно в Йорк.
Знаех си, че това е лошо решение.
Ако след 20 минути още сте в стаята, ще стрелям за навлизане в чужд имот.
Джоузеф, разбираш ли нещо от карети? - Понаучих нещичко от Томас.
Той ми показваше... - Идваш в Париж с мен и г-ца Уокър.
Връщайте се на работа!
Ан! Ан! Ан!
Ако вземете Джоузеф с вас в Париж, кой ще прислужва на татко?
Ако аз му помагам, може да видя нещо, което не искам.
В Йорк срещнах едно момче.
Не разбира нищо от карети и мънка, но изглежда добър и честен. Матю...
Евисън. Ще пиша да го изпратят. Вземи го пробно за няколко седмици.
Нали няма да го застреляш? - Само ако се наложи.
Добре. Трябва да ти кажа нещо за Кордингли.
Боя се, че съм разбрала погрешно случилото се между нея и Томас.
Докато ти беше в Копенхаген, майка му е починала.
Едва тогава той научил новината и...
Точно тогава разказвал на г-жа Кордингли колко страда,
че майка му няма да го види семеен. А г-жа Кордингли просто го...
Тя просто го утешавала.
Здравейте!
Защо не ми е казал за майка си? - Те малко се страхуват от теб.
Но защо?
Не знам.
Извини ме.
Елизабет! - Да, госпожо.
Аз само...
Онази вечер пудингът със сливи беше наистина много вкусен.
Благодаря, госпожо.
Скъпи Фред, най-горещо се моля за твоето щастие.
Ако някак съм ти попречила, бих се измъчвала не по-малко,
тъй като съм обичала само теб.
Образът ти събужда в мен едни иначе безполезни чувства,
тъй като една струна в душата ми реагира само на твоя допир.
A сега не ме е грижа за бъдещето,
защото сякaш след 24 часа моят живот ще приключи.
Скъпа моя Мери, колкото повече мисля за миналото,
толкова повече се ужасявам от твоята непоследователност.
Фактът, че скърбиш така дълбоко, е истинско нещастие и за двете ни.
През каквото и да преминаваш,
не вярвам то да е по-силно от мъката и жестоката болка,
които изпитах аз самата.
За мен всичко се случи направо светкавично бързо.
В името на общата справедливост, недей да го забравяш.
Скъпи Фред, жребият е хвърлен и Мери трябва да понесе резултата.
Поне ти ще бъдеш щастлива и ще я научиш как да намери утеха.
Изцяло и завинаги твоя .
Mариана.
Превод МИЛКАНА ЛИШКОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО