Hörde du? Det där var inga glädjeskrik!
Folk flippar ur. Bra, vad?
Jag vill inte uppleva skräck som får folk att skrika så.
Jag är rädd för knipet i magen också.
Då slår du två flugor i en smäll!
- Jag vill inte göra det här. - Lyssna.
Det står två sexiga tjejer framför oss. Lämnar vi kön -
- kommer vi att hamna på sociala medier taggade som "mesar".
Det vill inte jag. Vill du?
- Vill du att jag skiter på mig? - Hellre det.
De är ju sexiga.
Kliv på.
Upp med armarna!
- Njut av åkturen. - Jäklar.
- Visst spänner du skinkorna nu? - Jag hatar dig!
Nu åker vi!
Chad!
- Larmcentralen. - Nån åkte ur berg- och dalbanan.
Han ligger orörlig. Skicka ambulans.
Snälla! Skynda er!
Vi kom in i fel vinkel!
Spänn fast honom medan vi flyttar bilen.
- Klarar du det? - Ja, för tusan. Det är mitt jobb.
Hjälp oss! Snälla!
Försök hålla er lugna. Jag lovar att vi ska få ned er.
Slappna av och andas. Håll er så stilla det går.
Rör ni er mindre är ni säkra. Vi ska få ned alla.
- Vad heter du? - Devon.
Håll i dig, Devon.
- Vad hände med Chad? - Han frågar om sin vän, Bobby.
- Chimney, det är kapten. - Vad behöver du?
- Hur är det med grabben på marken? - Han är död.
Det bör folket där uppe inte se, så gör mig en tjänst.
Han överlevde. Lägg honom på en bår, ni vet hur det går till.
Håll ut, vi kommer. Jag är nästan framme.
Vad hände med Chad? Han är väl död?
Han får hjälp.
Han blir bra. Jag låter inget hända dig.
- Mår alla bra? - Nej!
- Varför kör brandbilen iväg? - Den ska bara ställa sig bättre.
- Hur går det, Devon? - Det hamnar överallt.
Det hamnar överallt!
Glöm dem. Titta inte ned utan på mig.
Ser du bältet?
Sträck upp armen och låt den glida igenom öglan.
- Jag kan inte. - Jo, det klarar du!
- Kan du be dem sluta spela in? - Du måste koncentrera dig.
Stick armen genom öglan så kan vi lösa allt annat sen.
Sträck upp handen.
Det är bara 8 centimeter. Du klarar det.
Du måste lita på mig, Devon.
Ge mig din hand. Jag släpper dig inte.
- Jag kan inte. - Devon!
- Jag är inte hungrig. - Det här är USA. Här äter man ändå.
Allt han behövde göra var att ta tag i min hand.
Folk gör konstiga saker. Ibland blir de som förstenade.
- Blir det lättare att mista nån? - Nej.
Folk dör, det hör till jobbet.
Du ser på varje jobb som ett fast förhållande. De är engångsligg!
Just då betyder de allt. Men nästa morgon går man till en annan.
Ni har väl inte nåt emot lite sällskap vid familjemiddagen?
Athena har det jobbigt hemma och kan behöva lite kärlek.
Poliser brukar inte få vara med, men jag gör ett undantag.
Det uppskattar jag.
Jag är inte helt såld på dig än.
Men räddar man mig från att bli skjuten får man en chans till.
Men inte en tredje!
Buck är bekymrad efter ett larm som inte gick bra igår.
Du vet väl varför vi måste ha uniform?
- Poliser, brandmän, ambulansförare? - För att det är sexigt?
- För att folk ska känna igen oss. - Ja, men även för vårt eget bästa.
När vi tar av uniformen efter dagens slut så lämnar vi allt.
Alla sorgliga, galna och omänskliga saker som vi har sett den dagen.
Jag ser hans ansikte så fort jag blundar.
- Händer det er också? - Det går över.
- Lystring... - Åh, nej.
Kommer du, grabben?
Skräck och hjältedåd på tivolit.
Passagerare fast i berg- och dalbanan.
Marcy Henderson talade med Evan "Buck" Buckley.
Hjälten som riskerade livet och klättrade upp.
Jag sträckte ut handen för att dra ut honom.
Han räckte mig inte sin hand. Jag vet inte varför.
Han räddade fyra personers liv...
- Hjälp! - Mamma?
- Hjälp mig, Abby. - Vad är det, mamma?
- Mår du bra? - Jag kommer inte ut.
- Låste du dörren? - Vad? Jag kommer inte ut.
Låste du den andra?
- Mamma, du får inte låsa! - Förlåt, raring.
- Kan du låsa upp? - Jag vet inte hur man gör.
Det är för farligt! Du får inte låsa dörren. Jag är sen till jobbet!
- Jag är Carla från hemtjänsten. - Herregud, du kommer i tid.
- Ja. Är allt bra? - Kom in.
Mamma låste inte sig i badrummet.
Du måste ta bort låsen. Lås ytterdörren på utsidan.
Jag har inte hunnit Alzheimer-säkra lägenheten.
Min man kan fixa det, men först ska hon ut!
Ms Clark? Jag heter Carla Price.
Det är trevligt att träffa dig.
- Du måste låsa upp dörren. - Hur gör man?
Om du är på golvet ska du stå upp och gå till dörren.
Lägg höger hand på handtaget och vrid om.
Funkar det inte så vrid åt andra hållet.
- Jag mår bra. - Nu sätter vi dig i fåtöljen.
- Jag är så ledsen. - Det är okej.
Hej, jag heter Carla och ska ge dig fotmassage.
- Tack. - Ingen orsak, ma'm!
- "Ma'am". - Ja, visst är hon toppen?
Gå du, jag klarar mig. Jag vet vart jag ska gå.
- Jösses! - Åh.
Ingen har hjälpt mig med henne förut.
Det man begär av er är lika svårt som ett enda långt larm.
- Mitt jobb är att hjälpa till. - Vill du flytta in?
Jag menar allvar. Ta mitt rum. Ta med familjen eller maken.
Här kommer jag att trivas. Gå ut och lev livet ett tag.
- Kom nu, dags att gå. - Mamma och jag måste till jobbet.
- Har du borstat tänderna? - Ja.
- Vill du ta med dig en kaffe? - Nej, tack.
- Var är din sister, Harry? - Hon sa att hon är sjuk. Hon ligger.
- När började du må dåligt? - I morse.
- Har du prov idag? - Jag sa att jag mår illa.
Du kan väl ta Harry till skolan. Jag flyttar fram mina möten.
Jag tar hand om vår lilla patient.
- Säkert? - Ja.
Tack.
- Larmcentralen. - Jag blir attackerad i mitt hem.
- Jag hör er knappt. Tysta hundarna. - Nej, det är de som attackerar.
Alla enheter! Rapportera till 6-3-7, Leland Way.
En pågående hundattack.
Vi har en pågående hundattack.
Det här är ett nödläge. Ni måste backa.
Ge mig fyra ostburgare och pommes frites!
Pommes i en annan påse. En mellanstor läsk.
Försvinn! Flytta på dig!
- Backa! - Hallå.
Djurskyddsinspektören är på väg.
Sluta med sprejet. Det gör honom bara arg.
- Vad ska jag göra? - Stå still. Aktivitet hetsar dem.
- Och se dem inte i ögonen. - Jag ska försöka leta upp ägarna.
Om du tycker att jag är feg som lämnar dig ensam så har du rätt.
Håll dig lugn och stå stilla.
- Hur stora är de? - Titta.
Jäklar. Fyra hamburgare. Jag hoppades spara en till lunch.
- Är ni redo? - Jag hjälper dig.
- Har ni pistol? - Jag har nåt mycket bättre.
Jag har honom.
Tack. Du är ett vackert geni.
- Mår han bra? - Han klarar sig nog.
Djurskyddsinspektören testar hunden för rabies.
Råkade du se vad som fanns där inne? Eld! Rykande hett!
- Vad pratar du om? - Rart leende och breda axlar.
"Leendet" frågade mig om dig.
Då är han värre än hundarna. Jag har ring.
Athena. Spoilervarning!
Din man gillar killar, så ringen är snart borta.
Men än så länge betyder mina löften något.
Och barnen har varit med om nog med elände ändå.
May sa inte många ord till Michael eller mig förra veckan.
Vad som än händer mellan dig och Michael så får ni ett helvete.
Så det du behöver för att klara det -
- för barnens och din egen skull, så skaffa det.
- Var dörren öppen när du kom hit? - Den var stängd.
Ytterdörren också. Hundar kommer inte in om de inte bor här.
Vad hände?
- Är det ert hus? - Ja. Är allt som det ska?
- Vad hände med mina hundar? - De har fått mat och är i säkerhet.
Men ni har blivit rånad och jag lät honom slippa undan.
Det är problem på en flygplats i Tennessee...
Hon sover nog i några timmar.
Tack, gode Gud! Jag är hemsk som säger så.
Du är en bra dotter för du sköter henne.
Det hänger inte på hur du känner ibland.
Vill du ha ett glas vin? Det har du förtjänat.
Hämta ett glas i köket.
Min man och jag är osams så jag kan inte gå hem -
- förrän han har ändrat sig -
- och frågar sig om jag nånsin kommer tillbaka.
"Nu måste jag vara snäll."
- Jag gillar din attityd. - Tack.
Varför är du inte ute med Tommy? Din mamma berättar om honom.
För att Universum skrattar åt -
- att jag måste återuppleva uppbrottet -
- för att mamma glömmer att det hände.
Han gjorde slut med mig och hade inte mitt tillstånd!
Men jag ska säga som det är. När mamma hade flyttat in -
- hade jag inte mer att ge. Och vilken kille vill vara med mig -
- när mamma snarkar i rummet bredvid?
...Evan "Buck" Buckley, numera kallad "Tivoli-Spindelmannen".
- Jösses! Han är på riksteve. - Känner du den muskelknutten?
Jag gjorde mitt jobb.
Jag är glad över dem vi hjälpte och ledsen för dem vi inte räddade.
Många i publiken twittrar och de flesta undrar om du är singel.
Det är gulligt av dem men de tänder nog bara på uniformen.
De skulle inte säga så om de såg mig utan den. Jag menade inte så!
Tack, Buck, och tack för era...
- Han svarade inte på frågan. - Brandmän är svin.
De som ser ut som "Road Warrior" med födelsemärke är värst.
Jag kanske ska ringa honom för att se hur han är.
- Och kolla om han vill dejta dig? - Nej.
- Han är ett svin och du en puma. - Nej, inte så.
Jag räddar folks liv varje dag.
Han är den första på många år som har sagt:
"Tack, Abby. Du är också en hjälte."
Han behöver hjälp. Man ser en sån smärta i hans ansikte.
Han känner sig inte som en hjälte.
Han tänker bara på att killen han försökte rädda föll.
Okej, ring! Jag går inte förrän jag får se hur det går.
- Jag vet inte... - Ring!
Du vet att du vill.
- Du vill bara inte gå hem. - Inte förrän han har ändrat sig.
Jag stänger dörren.
- Hallå? - Det är Abby Clark.
Vi pratade häromdagen efter inbrottet. Jag tog samtalet.
Ja, du var fantastisk. Hur fick du mitt nummer?
Det stod i rapporten.
Jag ville bara höra hur du mår. Jag har sett dig på nyheterna.
Du verkade ha det jobbigt.
Ja. Hur visste du det?
I mitt jobb lär man sig att läsa av folk bara på tonen i deras röst.
Tack för att du såg det. Överallt klappar folk mig på ryggen.
Jag vill bara skrika att folk dog.
- Jag såg dem dö. - Jag har måst lyssna när folk dör.
Tystnaden när de har slutat prata liknar inget annat.
Killen som föll... Han behövde bara ta min hand men gjorde det inte.
Tro det eller ej, men vissa tar de stunderna -
- som tillfällen att fatta det beslutet.
Vissa vill bara inte bli räddade.
Tack för att du ringde.
- Jag kanske kan ringa nån gång? - Ja, det vore toppen.
Du kan få mitt nummer nu, eller bara ringa larmcentralen.
Tack. Vi får snart talas vid.
Okej. Hej då.
Min bror hade stor potential.
Det är det svåraste för mig.
Tack för att ni kom.
Hej, jag heter Buck Evan.
Jag är så ledsen.
Jag är ny och har aldrig förlorat nån förut.
- Vad var det som hände? - Det var som om han...
- ...bara gav upp. - Så det var hans eget fel?
Nej.
Min bror var lycklig över att leva.
Han visste att han var älskad.
Han ville leva och du svek honom.
Vet du vad som är hemskt med att jobba? Jobbet.
- Det där hörde jag inte. - Jag menar allvar.
Att läsa juridik var ett misstag. Vi borde hitta på en app.
Lyckas man är det som högsta vinsten.
Det där är ingen livsstrategi.
Inte att skriva åt folk som försvarar läkemedelsbolag heller.
- Din pappa är Managing Partner. - Ja.
Den där killen är så äcklig. Han!
Jag tror att han fotograferade mig på kontoret.
Det var så äckligt.
- Herregud, kan han se oss? - Jag vet inte.
- Han tittar på mig! - Se bort.
Hjälp!
- Larmcentralen. Vad gäller det? - Herregud, han bara föll!
- Andas djupt. Vem föll? - Pervot.
- Sa du "pervot"? - Fönsterputsaren.
Linan gick av. Han hänger fast i foten.
Varifrån ringer du?
Ställningen kan lossna. Jag säkrar kabeln.
Gå upp i stegen. Sätt fart.
Bobby! Jag går upp på taket.
Jag är snabbare och ser till att kabeln är säkrad.
Okej. Bra idé.
Säg inget. Jag vet att du är besviken på mig.
Jag sökte till flottans specialförband.
- Så du låg i flottan? - Nej.
Det behöver man inte för att söka.
Man måste bara vara duktig, som jag var.
Fysiken var inga problem.
Jag jobbade på det där med att följa order.
- Varför funkade det inte? - De ville ha maskiner.
Folk med en knapp i huvudet som stängde av -
- alla naturliga mänskliga känslor. Jag kan inte det. Ville inte.
Jag älskar det här jobbet för att jag får vara tuff men hjälpa folk.
Minns du den första person som du miste?
Katherine Vance. 32 år. Blont hår och gröna ögon.
Hon hade en blå T-shirt med tryck -
- vita shorts och svarta Converseskor med höga skaft.
Hon hade målat smileys på tårna.
Det sista hon sa var: "Snälla." Sen var hon borta.
Påkörd av ett rattfyllo. Jag fick inte ut henne.
Jag är glad att du inte kan trycka på knappen.
Den gör dig inte till en bättre brandman.
Den som säger att de inte påverkas när nån dör ljuger.
Här är numret till en traumarådgivare.
Vi har folk som hjälper oss med sånt.
Du måste prata med någon.
- Ni verkar obekväm. - Ja, lite.
Det är inte ovanligt.
Ni har gått igenom ett trauma som ni ska hantera.
Jag är inte mycket för känslor.
Jag menar att jag inte pratar om dem.
Jag behandlar många som rycker ut vid larm och springer mot faran.
Men det kan också finnas nåt som ni flyr ifrån?
- Varför skräms ni av känslor? - Jag är inte rädd.
- Jag är arg. - Det är bra.
- Bra? - Ja, att du uttrycker det.
Ja, jag uttrycker det.
Jag är bara här för att min kapten insisterade.
Ni blev visst som förlamad på platsen häromdagen?
- Ja. Jag tvekade. - Varför?
Jag gillar inte när jag känner mig lurad.
Det är precis så jag känner det nu.
För du har rätt, Michael. Jag visset det.
Nånstans, inte så djupt inom mig, visste jag alltid att du var gay.
Så gärna ville jag leva med dig.
En familj!
Jag är inte redo att släppa den.
- Ni miste någon. Det är svårt. - Ja, men sånt händer.
- Det är vad alla säger. - Var det första gången?
Jag har haft larm där det var för sent.
Men jag har inte ens jobbat i ett halvår.
Det känns som om det här inte hade behövt sluta som det gjorde.
Var det nåt ni hade kunnat göra annorlunda?
Du är inte lättlurad.
Du är en stark, vacker, kärleksfull kvinna.
Det är jag som är en idiot. Jag trodde att du kunde fixa mig.
- Klandrar ni honom? - Han tog inte min hand.
Han kanske var förlamad av skräck, eller förvirrad, eller...
Vem vet?
Ni vet inte hur han tänkte, mr Buckley.
Vi ska tala om era tankar.
Jag kallas "Buck".
Okej.
Får jag fråga en sak? Ville du bli min vän på Facebook?
Det var innan det här bestämdes.
- Du borde radera det. - Jag tyckte att du såg bekant ut.
Ingen försöker ta din familj, Athena.
- Vi har mycket kvar, älskling. - Jag håller med.
Jag är redo att följa dig på vägen, Michael.
Hur ser den vägen ut, Athena?
Jag kan inte leva i ett kärlekslöst äktenskap.
Men i ett utan sex.
Det har redan varit så ett tag, så vi kan nog leva utan det.
Så om du kan leva i celibat, så kan jag det med.
- Vad är det? - Vad?
- Michael? - Jag träffade nån, Athena.
Jag har träffat nån.
Herregud!
Jag fattar inte att jag gjorde det.
- Jag är så ledsen. - Varför? Du var fantastisk.
Det där var mer än oprofessionellt.
- Jag är din terapeut. - Ja, och jag mår bättre.
- Du måste gå. Nu. - Okej.
- Hej. - Vem är det?
Vem det är? Jag är besviken på dig.
- Jag trodde att vi hade nåt. - Hjälp mig att minnas.
Jag antar att det var ett tag sen.
Jag var gift. Du sa att jag skulle ringa när jag behövde en riktig man.
- Här är jag nu. - Där är du.
Nå, hur blir det?
Vad har du tänkt dig?
Vi kan mötas hos mig för lite eftermiddagsgodis.
"Eftermiddagsgodis"? Du måste förnya ditt språk!
- Var är du? - Inte långt borta.
- Hur vet du det? - Gillar du Dobermanhundar?
Jag har en hos mig.
- Vem är det? Hur fick du numret? - Du ringde larmcentralen, dummer.
Nej, nej.
Tror du att jag är dum? Att du kan lura mig och bara sticka?
Ta det lugnt!
- Larmcentralen. - Skicka hit nån snabbt!
Killen ska hoppa!
- Varifrån ringer ni? - Hur högt kan det vara?
- Sir. - 20:e våningen?
- Sir? - Ett, två, tre. Vänta.
Säg varifrån du ringer!
Kom ned, Leonard. Du skrämmer mig!
Efter allt som jag gör för dig? Jag gör allt du ber om.
Det hör till problemet!
Sen bedrar du mig med nån hårig varulv på jobbet?
Jag har inte varit otrogen har jag sagt!
Säg det igen. Jag tror dig inte!
Allvarligt? Kan han inte hota sig med ett vapen?
- Det vore ju bättre. - Flickvännen står på balkongen.
- Vi måste göra manövern. - Nej, Bobby...
- Jag gör det. - Buck klarar det.
Du fixar det.
Varför flyttade du in om jag är så hemsk?
- Kom ned och prata om förbättring. - Det behövs inte.
Vill du hoppa? Hoppa då!
- Vad ska jag säga? - Säg inte åt honom att hoppa.
Han lyssnar inte! Han tror att jag har varit otrogen.
Du skulle bara våga!
- Var du otrogen? - Nej.
- Be om förlåtelse. - Jag tänker inte erkänna.
Han behöver bara höra att du är ledsen.
- Okej? - Okej.
Förlåt, Leonard. Jag vet inte vad jag tänkte på.
- Jag älskar bara dig. - Du är en lögnaktig subba.
- Patetiskt! - Jag försökte.
Lyssna, Leonard. Vi har alla upplevt det.
Min flickvän var otrogen och jag trodde att hon var den rätta.
Jag hade planerat äktenskap, barn och hela köret.
Jag köpte en fin ring åt henne.
Vi var högst upp i Eiffeltornet.
Jag gick ned på knä och friade.
Alla stirrade på oss.
Hon hade tårar i ögonen. Vet du vad hon sa?
Hon sa: "Bobby..."
Vad sa hon? Flickan, i Eiffeltornet?
Jag vet inte. Historian tog slut där.
Tack för att du tvingade mig, Bobby.
Jag vet inte vad som hände.
Du kom igen och räddade en mans liv. Bra!
Killen får sig ett ligg i natt.
Killen vill ta livet av sig och det tänder tjejen?
Han straffade henne för otrohet. Skuldsex. Buck?
Jag måste be dig om ursäkt.
Jag gick för långt på minnesgudstjänsten. Det var fel.
Du miste din bror. Jag fattar.
För sju år sen försökte Devon ta livet av sig.
Vi skickade honom på terapi och han blev bättre.
För två månader sen började han isolera sig och gick inte ut.
Jag blev rädd och ringde hans vän, Chad.
Jag bad honom att få Devon att gå ut.
Chad skulle bjuda Devon till nöjesfältet.
När Devon sa ja såg jag det som ett friskhetstecken.
Det är inte ditt fel att han är död.
Det är mitt.
Ingen av oss hade kunnat göra nåt för Devon.
Vissa vill inte bli räddade.
En vän sa det till mig, och det hjälpte.
Vad trevligt. Vi kommer inte ut ofta, eller hur, mamma?
- Carla har gjort mig fin. - Ja.
Det är bra med stimulans. Det frigör serotonin, lyckohormonet.
Det skulle vi alla behöva.
Du är i dina bästa år. Du måste ut och roa dig!
Du måste bjuda ut brandmannen med blåtiran.
Jag bjuder inte ut honom. Han är för ung!
Du är en kryddig, söt latte!
Du svalnar fast det finns en biffig karl som vill bränna tungan på dig.
- Du pressar mig. - Men du gillar det.
- Jag kommer snart. - Vänta, jag vill lyssna!
- Hallå! - Det är Abby Clark.
- Hur är läget? - Bra.
- Får jag ställa en fråga? - Visst.
- Hur gammal är du? - Herregud, hurså?
För att du ringer. Folk ringer inte längre.
Vi sms: ar, använder Snapchat, Marco Polo eller FaceTime.
Det är nog sant. Förlåt.
Jag spenderar så mycket tid i telefon.
Det känns väl bekvämast för mig.
Be inte om förlåtelse. Jag gillar det. Det är gammaldags.
Tja...
Jag har en annan gammaldags idé.
Jag tänkte att vi kanske kunde...
...träffas personligen och dricka gammaldags Margarita.
I min värld kallas det en dejt.
I min värld också. Jag bjuder ut dig på dejt.
Det låter roligt.
Du är smart, rolig och suverän på ditt jobb.
Men jag har problem när det gäller kvinnor och intimitet.
Om vi gick ut på dejt skulle vi säkert ha sex.
Tror du att jag skulle ligga med dig? Hur ska jag tolka det?
Det är inte du. Det är jag.
Jag har problem. Jag låg med min terapeut på vår första session.
Det är som om jag var en magnet.
Du tror inte att jag kan styra mig?
Just nu vill jag verkligen inte ligga med dig.
Jag går inte ut med dig för jag gillar dig.
Vi har bara pratat några gånger. Men jag mår bra av det.
Jag blir trygg och nyfiken på livet.
Jag märker att du är speciell.
Jag har ingen som du i mitt liv och jag vill inte mista dig.
För tillfället är det bäst om vi bara pratar i telefon, som förr.
- Det gillar jag. - Det vore toppen.
Okej, då hörs vi snart.
- Hej då, Buck. - Hej då, Abby.
- Han sa nej. - Varför ler du, då?
För att jag vågade ringa till honom!
Ibland är rätt sorts "nej" bättre än fel sorts "ja".
Det gillar jag.
Hej, raring. Hur var din dag?
- Toppen. - Bra.
Pappa ringde och sa att vi kunde äta utan honom.
- Var är din syster? - På rummet.
May! Älskling, är du hungrig?
Raring, har du ätit? Jäkla hörlurar, musiken spelas så högt.
Hallå.
Herregud!
Nej! Snälla.
May! Herregud!
- Larmcentralen. - Min dotter har överdoserat.
Jag tror att hon är död.
Text: Gunnel Lindskog www. sdimedia.com