Är det nåt man lär sig i det här jobbet-
-så är det att på nåt sätt-
-förr eller senare-
-så dör allt.
För de flesta är det enda som är värre än att mista en älskad...
...att veta att man en dag ska göra det.
Mamma. Pappa.
Ni ska veta att jag säljer huset.
Jag vet vad det betydde för er, och för mig med.
Snälla, var inte arga.
Larmcentralen.
- Är det en kille som saknas? - Ja.
Elisio och Stavros förberedde graven och bara sögs ned.
Kan ni berätta vad som hände där nere?
Jag och Stavros grävde en grav -
- och drogs in. Graven grävde sig själv.
Ett sjunkhål. Jordskalvet fick allt att flytta på sig.
Vi går omkring på äggskal och bubbelplast. Ser ni?
- Hur länge sen var det? - En halvtimme, kanske.
Vi sätter igång.
Det är som kvicksand.
Fall inte i och dra ned jord på er och vår vän.
- Han har andats jord i en halvtimme. - Kanske inte.
- Vad tror du? - Äggskal och bubbelplast.
- Luftfickor. - Vi måste ta reda på var de finns.
- Det är väl inte...? - Kistor och lik.
Där finns luftfickorna. - Hej, Stavros.
Ta spadar och hinkar! Kom igen.
Jag har en.
- Gick det bra? - Ja.
- Det där kan inte vara bra. - Nycklar?
De borde vara i.
Vi ska få upp honom. Flytta er!
Upp med er!
- Jag har honom. - Ta det långsamt!
- Vi har dig. - Vänta lite.
- Försök slappna av. - Vi tar hand om dig.
Försök slappna av.
Vilken grej! Vi drog ut en man från en grav.
- Jag hoppas att de förstår. - Vilka?
Andarna som vi störde. De får inte följa mig hem.
- Varför ringde du? - Det gäller din far.
Vad pratar du om? Jag har inte pratat med honom sen jag var nio.
- Han ligger på intensiven. - Här?
Han togs in igår, medvetslös. De har försökt nå oss sen dess.
- Hur kunde de hitta mig? - Uppgifterna fanns i hans plånbok.
Din far fick en intracerebral blödning.
- Det ledde till en hjärnblödning. - Vad är prognosen?
Vi ser svår, utbredd skada.
Maskinerna håller honom vid liv.
- Ni undrar om ni ska stänga av dem. - Jag beklagar.
Utan förhandsdirektiv från patienten -
- håller vi honom vid liv tills vi får kontakt med anhöriga.
Och det är jag.
Larmcentralen.
Jag vandrade och föll ned... Klippan gav vika... hör du mig?
Jag hör er. Vet ni var ni föll?
Jag var på San Ramon-leden. Jag måste ha brutit benet. Det syns.
Jag hör er knappt. Var på leden är ni?
Vista Point. Abalone Cove. Jag blöder, hjälp mig!
Hallå?
Jag stirrar på främlingen med alla slangar. Jag känner honom inte.
Hur ska jag kunna besluta om liv och död för en främling?
Du inser väl att det här inte är en postbil?
Du fattar såna beslut för främlingar dagligen. Vad är skillnaden?
De övergav mig inte när jag var nio.
Jag vill inte låta kall -
- men finns det nåt beslut att fatta? Den prognosen...
Folk återhämtar sig inte.
Folk överlever inte med en stång i hjärnan heller.
Men de kan överraska.
Touché.
Den gamla leden borde gå där. Den stängdes av för några år sen.
Spänningssökare struntar väl i det.
- Har de inte pingat telefonen? - Nej.
Kapten! Det var nog här han föll.
Hen och Chimney, hämta vinschen.
Förbered båren för säkerhets skull. Jag kontaktar flygspaningen.
Bobby Nash här. Flygspaning till Abalone Cove i Palos Verdes.
Uppfattat.
Ett stort hopp, Eddie. Kom igen.
Ser ni nåt där nere?
Nej, bara en fantastisk utsikt.
- Kapten, vi hittade nåt. - Vår vandrare?
En vandrare, men inte vår. Mänskliga kvarlevor - skelettdelar.
Rör det inte för tillfället.
- Om inte... - Skulle ett spöke har larmat?
- Jag säger bara... - Hjälp!
Okej, inget spöke.
- Vad händer? - Jag tror att vi hörde nåt.
Lugn, vi är här.
Han är vid liv!
- Vad heter du? - Ian.
- Vi ska få dig härifrån. - Mitt ben är brutet.
- Vi skickar ned en räddningsbår. - Hur fann ni mig?
Inte lätt! De kunde inte pinga din telefon.
- Vilka? - Larmcentralen.
Jag tappade telefonen och har inte ringt.
Dekorerar ni pumpor fortfarande? Hur många gör ni?
- Och varför så många spöken? - De är till Buck och brandstationen.
- Han tror att ett spöke larmade. - Så häftigt!
Spöken finns inte!
Tommy Sheridans familj bodde där en dam hade dött.
Ljuset flimrade när de använde tekokaren.
Huset rödflaggades väl efter skalvet?
Ja, det låter som om ledningarna är dåliga.
Över hundra miljarder människor har bott på jorden.
Nån gammal dam har nog dött överallt.
Troligen även här!
Nu räcker det!
Pappa hämtar er snart. Ni kan väl packa?
Tack för hjälpen.
- Så ett spöke larmade? - Vi fick ett larm från Vista Point.
En vandrare föll från en klippa.
Buck och Eddie fann ett skelett.
Vi fann även vandraren, vid liv. Han hade tappat telefonen.
Buck tror att vår vän skelettet ringde.
Vad tror du?
Folk gillar att vandra där, fast man inte får.
Nån såg honom falla, tog telefonen och ringde i smyg.
- Vad vet du om skelettet? - Han hade legat ett tag.
- Han? - Ja, det fanns en bröllopsring.
Ringstorleken får Eddie att tro att det var en man.
Vista Point. Palos Verdes?
Varför leker du detektiv?
Jag är fältpolis och går vart jag vill.
Athena Grant här. Hur mår du, Randy?
Jag hörde att ni hittade ett kallt fall.
- Jaha? - Kan du hjälpa till och städa...?
Vi har två lekplatser ute, en modern gymnastiksal -
- musik, teater, många olika ämnen -
- och beteende- och kognitiva program.
Hör du...
Programmen låter bra men det är Christophers lycka om är viktig.
Jag vill att han ska känna sig som ett normalt barn.
Alla barn är speciella och vissa har särskilda behov.
Men alla är våra barn.
De lär sig lika mycket av varandra som av oss.
Christopher skulle bli väl omhändertagen.
- Då slår vi till. - Bara familjeintervjun återstår.
Christopher är toppen. Nu måste vi bara träffa mrs Diaz.
- Det är väl inget problem? - Det är ett problem!
Christophers mamma är ett känsligt ämne.
Men vi kan förklara situationen för rektorn.
Har du en kopia av vårdnadsdomen?
Det finns ingen. Vi är fortfarande gifta.
Varför betalar folk för människor i masker som säger "bu"?
Jag betalar för att skratta åt dig!
Herregud!
Chris! Ser du de där?
- Vilka specialeffekter! - Det är nog inte specialeffekter.
- Larmcentralen. Vad gäller det? - Fladdermössen är äkta!
Har nån blivit biten?
Som i "Nosferatu" eller "Greve Vad-han-nu-hette"?
10 procent bär på rabies. Jag måste få veta om nån är biten.
Jag tror inte det. Folk blev nedtrampade på väg ut.
- Är några kvar? - Eftersläntrare.
Vi har personal som sitter fast.
Buck och Eddie, kan ni kolla elen?
- Vi kan inte rädda det vi inte ser. - Det är inte fobi, inte ens rädsla.
Menråttor och möss ska inte ha vingar.
Idioterna byggde ett spökhus i deras habitat under en myggepidemi.
Bra jobbat! - Finns nån här?
Tack och lov! När fladdermössen kom -
- sprang min kille in i väggen och slog i huvudet.
Det verkar så.
Jag tar hand om honom.
- Kan du sitta upp? - Så där, ja.
- Vet du vilket år det är? - 2018.
- Vem är president? - Måste jag säga det?
Han klarar sig.
- Athena, vad gör du här? - Jag hörde om ditt "spöksamtal".
Buck släpper det inte. Vandraren verkar klara sig.
Det gäller den som inte hade en sån tur.
Jag har sökt bland samtal som gällde Vista Point.
- Var det sex, sju år sen? - Vårt skelett hade en mobiltelefon.
Numret gick inte att spåra men gavs ut för sex år sen.
Det gör sökandet lättare.
- Är det allt du har? - Ja. Och det här.
Initialer i ringen. Sex bokstäver är inte mycket att gå på.
Mobilnumret kan vara det.
Här är ett samtal. Den 29 oktober, 2011.
Larmcentralen.
Jag vandrade och föll från en klippa. Hör ni mig?
Ni försvinner. Var är ni?
Nej, det låter som mitt samtal från igår. Höj ljudet.
Larmcentralen, vad gäller det?
Jag hör er. Vet ni var ni föll?
Jag förstår inte. Det var en röst.
- Samma röst som för sju år sen? - Så ett spöke larmade?
Efter sju år var han väl trött på att vänta.
- Så det var ett spöke. - Varför viskar du? Vad sa jag?
Din tekniker kallade det ett tekniskt fel.
Flera samtal knastrade konstigt.
Hur förklarar du att det var samma samtal?
Jag sa att det lät som samma samtal!
Vi båda vet att det var ett spöke.
Jag tänker på bröllopsringen. Du såg den väl?
Hur många nätter har nån väntat på nyheter?
En person dödförklaras efter sju år.
Ja, man måste skriva på nåt papper. Så förskräckligt.
Medge att man har tappat hoppet.
Sju år är en lång tid. De tappade nog hoppet långt innan dess.
Ingen kan vänta för evigt.
Hopp är en knepig grej.
Det håller en uppe ett tag.
Men om det man hoppas på aldrig kommer att ske?
Då håller det en bara tillbaka.
Det är svårt att veta om man väntar för länge, eller...
- ...om man ger upp för tidigt. - Jag tror att man vet.
Det tar bara tid att medge det.
- Det är prydligt. - Hade han nåt livstestamente?
Det ser inte ut att finnas en massa pengar åt advokater.
Det finns formulär online. Han kanske gjorde det.
Jag kollar skrivbordet.
Hur går det där borta?
- Titta här. - Är det testamentet?
Det är Times artikel om ambulanssjukvårdare.
- Med det hemska fotot av mig? - Jag älskar det fotot.
Den storyn är tre år gammal. Hur länge har pappa varit tillbaka?
- Hej! - Hej!
Tack för att du kom.
Han har blivit så stor.
- Har han frågat efter mig? - Inte på ett tag.
Han har haft mycket med flytten. Ny stad, ny skola.
Visst. Han blev väl chockad när du sa att ni skulle lämna Texas.
Det blev jag när du ringde igår.
- Shannon... - Berätta om hans skola.
De vill träffa dig. Annars får han inte börja.
Det ser tjusigt ut. Det är inte din stil, direkt.
Klasserna är mindre. Tio barn istället för 30.
Konstateljén... Du skulle ha sett honom.
Får jag träffa honom? Det här är ett stort steg.
Byta skola så snabbt?
Jag kanske kan tala med honom. Försäkra mig om vad han vill.
Det är ingen bra idé. Han kan bli förvirrad.
- Varför då? Jag är hans mamma. - Som han inte har träffat på två år.
Mamma var sjuk och ensam. Jag var tvungen att åka.
Vi väntade på dig och du kom inte tillbaka.
Du hade kunnat följa med. Men du ville inte lämna familjen i Texas.
Inte förrän det var viktigt för dig.
- Jag försökte göra det bästa. - Ja, för Eddie vet vad som är bäst.
Gud förbjude att du frågar vad folk behöver.
- Vad behövde du? - Dig. En make och en medförälder.
Jag fick ett ensamt liv med en baby och dig på en annan kontinent.
Jag behövde nån som stöd.
- Jag stöttade dig. - Nej, du var i Afghanistan.
Tack för att du kom förbi.
Ibland gillar jag lugnet när Michael har barnen, men inte alltid.
Är det här kvarlevorna som vi fann i Palos Verdes...?
Jag försöker identifiera dem, för att underrätta anhöriga.
- Är det ditt jobb? - Att hjälpa folk? Det känns så.
Jag menar, gör inte detektiverna det?
Ja, de släpper alla heta fall där offret nyss dog -
- och det finns ledtrådar överallt till vad som hänt en glömd benhög.
- De är helt enkelt för upptagna. - Har du gjort ett DNA-test?
Ja, men det tar tid. Att kolla tandkorten går nog snabbare.
Är det plötsligt bråttom?
Berättade jag om när jag bestämde mig för att bli polis?
Jag var nio år gammal.
Mitt i natten vaknade jag och såg pappa klä på sig.
Han tog en ficklampa och geväret.
Jag tittade ut och såg hela kvarteret där ute.
En liten flicka -
- i klassen under mig hade försvunnit.
Nån hade ryckte henne ur sängen.
Vilken mardröm. Hittade de henne?
De fann bara hennes hårspänne ute i skogen.
Hon var bara borta.
Min mamma besökte föräldrarna två gånger i veckan.
Hon gick dit med mat och såna saker.
Jag såg dem bara i kyrkan. Det var bara då de gick ut.
Men jag minns hur de förändrades.
Bara på en vecka utan att veta var barnet fanns åldrades de.
Efter ett halvår var de helt knäckta.
Jag lovade mig själv att bli polis -
- och hitta den lilla flickan åt dem.
- Lindra deras smärta. - Fann du henne?
Nej.
Men nån älskade den här mannen.
- Du tänker på din far. - Han är spöket i min hjärna.
Har du kommit fram till något?
Det borde inte vara så svårt.
Jag tror att en del av mig hoppas -
- att han ska vakna upp...
...så att jag kan träffa honom.
Jag lät inte ens mig själv -
- föreställa mig vem han var under alla dessa år.
Det var för smärtsamt att göra honom verklig.
Därför har jag aldrig hatat honom tillräckligt -
- för att kunna glömma honom.
Nu vet du åtminstone att han jagades av sina demoner -
- och kanaliserade sina änglar.
Som vem som helst.
- Det var som tusan. En träff! - Du har ett namn.
Cal State-fängelset. Alex Armando Perez.
Han var 22 år gammal och hade varit fri i sex månader.
Är du nån slags pirat?
Snake Plissken? "Flykten från New York."
Kurt Russel? John Carpenters mästerverk.
Okej! Jag föredrar "Tango & Cash", men du är söt så det är okej.
Men jag är besviken på att leendet saknas!
Jag grälade med Shannon. När jag bad henne hjälpa till med skolan -
- ville hon träffa Christopher.
Vill du ha henne åter i ditt liv måste du dra in henne.
- Vem sa att jag ville det? - Du beslöt dig för att lämna Texas.
Och du råkar välja ett jobb en halvtimme från ditt ex?
LAFD är landets bästa. Världen bästa.
Har hon skärpt sig vet du vad som är bäst för er son.
Att få mamman i sitt liv så snart som möjligt!
- Tänk om hon ställer till det igen? - Ni har mognat, båda två.
- En pojke behöver sin mamma. - Pappa!
Han är så söt! - Jag vill slita dig i bitar.
- Vad heter han? - City Slicker. En quarterhäst.
Han tillhör polisen. Men jag får träna honom till en bra polishäst.
Vill du ge honom lite äpple?
Larmcentralen.
- En mobb springer från... - Hästen springer och verkar skrämd.
En polis är skadad. Vi behöver hjälp genast.
Easy City. Han blir aldrig rädd. Det blev för många saker.
Jag vet inte om spjälan passar hans ben. Jag kan fixa nåt.
- Det är inte bara hans ben... - Djurpolisen?
- Det tar en timme. Han har ont. - Veterinären då?
Hästar får lätt infektioner och antibiotika tas upp dåligt.
Immunförsvaret fungerar dåligt.
- Vad väger han? - 450 kilo.
- Vi har inte nog med barbiturater. - Han behöver lugnande först.
Annars sparkar han tills hjärtat stannar.
Vill du göra det här? Vi kan testa andra saker.
Vi vet båda att det inte funkar.
Han är fin men ska inte behöva lida.
Det är bra, kompis.
Jag ger lugnande medel.
Tack kompis, för att du håller mig sällskap.
Tack för att du håller mig trygg. Du ska sova nu.
När du vaknar är du på ett fält och kan springa för evigt.
Du behöver inte hålla vakt längre.
Du behöver inte vara stark, lugn eller modig.
Du får vara en fri häst igen.
Morfin.
- Ska jag göra det, Hen? - Nej, jag gör det.
Hen.
Han var min vän.
Alana Perez? Det här gäller Alex.
- När då? - Vi identifierade kvarlevorna igår.
Det har gått lång tid. Sju år.
Jag såg din efterlysning.
De sa att han hade lämnat mig.
Att han hade återgått till sitt gamla liv. Jag blev så...
...arg. Inte för att ingen trodde på mig.
- Men de trodde inte på honom. - Det finns inga tecken på brott.
Han verkar ha varit ute och vandrat.
Vägen försvann under hans fötter.
Rättsläkaren kontaktar dig om kvarlevorna.
Jag tänkte att du ville ha den här.
- Mamma! Kan vi gå nu? - Javisst. Alldeles strax.
Tack. Tack.
Tack för att ni kom, mrs Diaz.
- Tack. - Ingen orsak. Ha en bra dag.
Hej!
Skolan berättade om ert möte. Jag ville komma hit.
Oroa dig inte. Jag förstörde inte intervjun, tror jag.
Jag är tacksam. Christopher också.
Kom du hit för att hälsa från min egen son?
När du åkte iväg förstod jag dig.
Jag försökte. Du skötte din mor och jag skötte Christopher.
Vi drev ifrån varandra. Jag trodde att du skulle komma hem.
Att vi skulle kunna ställa allt till rätta.
Men du kom aldrig.
Jag antar att jag måste veta... Varför?
Jag visste inte hur jag skulle bete mig.
Ju längre jag var borta desto svårare var det.
Att möta dig och Christopher. Han måste hata mig.
- Varför skulle Christopher hata dig? - För att jag gjorde det här.
Jag har återupplevt varje stund av graviditeten.
Jag försökte lista ut hur det hände och vad jag gjorde för fel.
Jag trodde att jag skulle kunna kompensera honom.
Jag försökte hitta nya behandlingar. Det var så utmattande.
Jag bara... behövde en paus.
Så mamman som hade skadat sitt barn lämnade honom. Förlåt.
Du gjorde inget fel. Det var inte ditt fel.
Jag vet det.
Men jag känner det inte.
Christopher älskar dig.
Och han saknar dig.
Jag saknar dig.
Alla i mitt liv... Min syster och teamet är på min sida.
Det jag behöver nu är att prata med nån...
- ...som står på Abbys sida. - Jag älskar er båda.
Ja, men du känner henne nog bättre än jag.
Jag har inte pratat med henne på veckor.
Avståndet mellan samtalen blir längre, och samtalen allt kortare.
Rösten i mitt huvud säger:
"Gå vidare, Buck. Hon kommer aldrig tillbaka."
Hon tycker fortfarande om dig.
Hon är bara inte redo att komma hem. Inte hit.
- Vad innebär det? - Hennes bror har bett henne...
...att bo hos dem ett tag. Det är nog bra för henne.
Hon måste doppa tån i den verkliga världen.
Så att hon inte är rädd att dras ned av alla minnen.
Ja, det är jobbigt.
Allt här är hennes.
Hon känns mindre som en del av det för var dag.
Jag har känt att minnet av henne har hemsökt mig.
Men jag kanske är spöket.
Jag stannar kvar fast jag borde ha gått vidare.
Du visste nog inte det här -
- men som liten skrev jag brev till dig.
Mamma sa att vi skulle posta dem när vi fick din adress.
Den fick vi aldrig men jag skrev.
Jag skrev om mina nya dockor.
Och om när jag blev invald i studentföreningen.
Och om när jag såg min bästa vän och...
...insåg att jag ville kyssa henne.
Du blev som min dagbok.
Bekännelser för en fantasipappa.
Jag vet inte vad du skulle ha velat för jag känner dig inte.
Jag kan bara gå efter vad jag skulle vilja.
Jag skulle inte vilja leva så här.
Ett spöke i en sjukhussäng.
Så jag förlåter dig, pappa...
...och låter dig...
Jag släpper dig fri.
Vi är alla hemsökta.
Av dem vi har älskat och av dem vi har förlorat.
Av valen som vi har gjort. Och de val vi kämpar med.
Våra liv är som en serie spökhistorier.
Ibland är allt vi kan göra att vända blad.
Släppa taget.
Det måste jag göra nu. Jag vet inte om du kommer tillbaka.
Eller hur jag känner det om du gör det, men jag kan inte vänta längre.
Du är min spökhistoria, Abby.
Du är anden som blåste in i mitt liv-
- vände det upp och ned och sen försvann i natten.
Att vara med dig gjorde mig till en bättre man. Därför älskar jag dig.
Men nu måste jag ta reda på vem jag är utan dig.
Text: Gunnel Lindskog www.sdimedia.com