Hvis det er noe man lærer i denne jobben, -
- så er det at på en eller annen måte, i dag eller i morgen, -
-før eller siden, -
-så dør alt.
For de fleste er én ting verre enn å miste en de er glade i:
Å vite at de en dag kommer til å gjøre det.
Mamma. Pappa.
Dere skal vite at jeg skal selge huset.
Jeg vet hva det betydde for dere. Og for meg også.
Vær så snill, ikke vær sinte.
Alarmsentralen.
- Er det en fyr som er savnet? - Ja.
Elisio og Stavros gjorde klar graven og ble bare sugd ned.
Kan du fortelle hva som skjedde der nede?
Jeg og Stavros gravde en grav, -
- og vi ble trukket inn. Graven gravde seg selv.
Et synkehull. Jordskjelvet fikk alt til å flytte seg.
Vi går på eggeskall og bobleplast. Ser dere det?
- Hvor lenge er det siden? - Kanskje en halvtime.
Vi kommer i gang.
Dette er som kvikksand.
Ikke fall nedi og dra ti tonn løs jord over dere og vår venn.
- Han har pustet jord i en halvtime. - Kanskje ikke.
- Hva mener du? - Eggeskall og bobleplast.
- Luftlommer. - Vi må finne ut hvor de er.
- Det er vel ikke...? - Kister og lik.
Der er luftlommene. Hei, Stavros.
Ta spader og bøtter! Kom igjen.
Jeg har en.
- Gikk det bra? - Ja.
- Det kan ikke være bra. - Nøkler?
De burde stå i den.
Vi skal få ham opp på en måte! Flytt dere!
Opp med dere!
- Jeg har ham. - Ta det sakte!
- Vi har deg. - Vent litt.
- Prøv å slappe av. - Vi tar hånd om deg.
Prøv å slappe av.
Det var skikkelig rått. Vi dro en mann ut av en grav.
- Jeg håper at de forstår det. - Hvem da?
De åndene vi forstyrret. De må ikke bli med meg hjem.
- Hvorfor ringte du? - Det gjelder faren din.
Hva er det du mener? Jeg har ikke snakket med ham siden jeg var ni år.
- Han ligger på Intensiven. - Her?
Han ble ført inn i går, bevisstløs. De har prøvd å få tak i oss siden.
- Hvordan kunne de finne meg? - Navnet var i lommeboka hans.
Faren din fikk en intracerebral blødning.
- Det førte til en hjerneblødning. - Hva er prognosen?
Vi ser store, utbredte skader.
Disse maskinene holder ham i live.
- Dere vil vite om de skal slås av. - Jeg beklager.
Uten ferdige instrukser fra pasienten -
- må folk holdes i live til vi får tak i nærmeste pårørende.
Og det er meg.
Alarmsentralen.
Jeg vandret og falt ned! Klippen ga etter... hører du meg?
Jeg hører deg. Vet du hvor du falt?
Jeg var på San Ramon-stien. Jeg må ha brukket beinet. Jeg ser beinet.
Jeg hører deg knapt. Hvor på stien er du?
Vista Point. Abalone Cove. Jeg blør! Hjelp meg!
Hallo?
Jeg glor på denne fremmede med slanger i seg. Jeg kjenner ham ikke.
Hvordan kan jeg velge mellom liv og død for en fremmed?
Du vet vel at dette ikke er en postbil?
Du tar de avgjørelsene for fremmede hver dag. Hva er forskjellen?
De forlot meg ikke da jeg var ni.
Jeg vil ikke høres kald ut, -
- men er det noen beslutning å ta? Den prognosen...
Folk kommer seg ikke av det.
Og folk overlever ikke å få et armeringsjern i hjernen.
Men de kan overraske en.
Godt kvittert.
Den gamle stien bør gå der. Den ble stengt for noen år siden.
Noen spenningssøkere blåser visst i skiltene.
- Har de ikke pinget telefonen? - Nei.
Kaptein! Det var nok her han falt.
Hen og Chimney! Hent vinsjen og linene.
Gjør klar båren for sikkerhets skyld. Jeg kontakter speiderflyet.
Bobby Nash her. Speiderfly til Abalone Cove i Palos Verdes.
Oppfattet.
Et stort hopp, Eddie. Kom igjen.
Ser dere noe der nede?
Nei, bare en fantastisk utsikt.
- Kaptein. Vi fant noe. - Vandreren vår?
En vandrer, men ikke den vi søker. Menneskelige levninger. Et skjelett.
Ikke rør det, så gir vi beskjed.
- Hvis da ikke... - Skulle et spøkelse ha ringt?
- Jeg sier bare... - Hjelp!
Greit. Ikke et spøkelse.
- Hva skjer? - Jeg tror vi hørte noe.
Rolig! Vi er her.
Han er i live!
- Hva heter du? - Ian.
- Vi skal få deg vekk herfra. - Beinet mitt er brukket.
- Vi sender ned en båre. - Hvordan fant dere meg?
Ikke så lett. Korte samtaler kan ikke pinges.
- Hvilke samtaler? - Alarmsentralen.
Jeg mistet telefonen. Jeg har ikke ringt.
Dekorerer dere fortsatt gresskar? Hvor mange lager dere?
- Og hvorfor så mange spøkelser? - De er til Buck og brannstasjonen.
- Han tror at et spøkelse ringte 112. - Så stilig!
- Det syns Buck. - De fins ikke!
Tommy Sheridans familie bodde der ei dame hadde dødd.
Lyset flimret når de brukte tekokeren.
Huset ble kondemnert etter skjelvet?
Ja, det høres mer ut som dårlig strømopplegg.
Mer enn hundre milliarder mennesker har bodd på jorden.
Det har nok dødd gamle damer overalt.
Antakeligvis i dette huset også.
Nå holder det!
Pappa henter dere snart. Dere kan gå og pakke.
Takk for hjelpen.
- Så et spøkelse slo alarm? - Vi fikk en alarm fra Vista Point.
En vandrer falt ned fra en klippe.
Buck og Eddie fant et skjelett.
Vi fant vandreren, i live. Men han hadde mistet telefonen.
Buck tror at vår venn skjelettet ringte.
Hva tror du?
Folk liker å vandre der, selv om det ikke er lov.
Noen så ham falle, tok mobilen og ringte uten å avsløre seg selv.
- Hva vet du om skjelettet? - Han hadde ligget der en stund.
- "Han"? - Ja, det var en giftering der.
Størrelsen fikk Eddie til å tro at det var en mann.
Vista Point. Palos Verdes?
Hvorfor leker du detektiv?
Jeg er feltbetjent 2 og går hvor jeg vil.
Athena Grant her. Hvordan går det, Randy?
Jeg hørte dere fant en veldig gammel, uløst sak.
- Å ja? - Skal jeg hjelpe med rengjøringen?
Vi har to lekeplasser ute, en moderne gymnastikksal, -
- musikk, teater, mange ulike fag -
- og atferdsmessige og kognitive programmer.
Hør her.
Programmene er bra, men det er Christophers lykke som betyr noe.
Jeg vil at han skal føle seg som et normalt barn.
Alle barn er spesielle. Noen har spesielle behov.
Men alle er barna våre.
De lærer like mye av hverandre som av oss.
Christopher vil bli tatt godt hånd om her.
- Greit. Da slår vi til. - Bare familieintervjuet gjenstår.
Christopher er flott. Nå må vi bare treffe mrs. Diaz.
- Det er vel ikke noe problem? - Det er et problem!
Christophers mor er et følsomt tema.
Men vi kan forklare situasjonen for rektoren.
Har du en kopi av omsorgsavtalen?
Det fins ingen. Vi er fremdeles gift.
Hvorfor betaler folk for mennesker i masker som sier "bø"?
Jeg betaler for å le når du hyler!
Herregud!
Chris! Ser du dem?
- For noen spesialeffekter! - Det er ikke spesialeffekter.
- Alarmsentralen. Hva gjelder det? - Flaggermusene er ekte!
Har noen blitt bitt?
Som i "Nosferatu" eller hva nå den greven het?
Ti prosent har rabies. Jeg må vite det hvis noen er bitt.
Jeg tror ikke det. Folk ble trampet ned på vei ut.
- Er det noen der nå? - Etternølere.
Men noen av våre folk sitter fast.
Buck og Eddie? Kan dere finne ut av strømmen?
- Vi kan ikke redde noe vi ikke ser. - Det er ikke fobi. Eller redsel.
Men rotter og mus er blant tingene som ikke skal ha vinger.
Disse idiotene bygde spøkelseshuset i deres område i en myggepidemi.
Godt gjort! Er det noen her?
Gudskjelov! Da flaggermusene kom, -
- løp kjæresten min på veggen og slo hodet.
Det skal være visst.
Jeg tar hånd om ham.
- Kan du sette deg opp? - Sånn, ja.
- Vet du året dette er? - 2018.
- Kan du si hvem som er president? - Er jeg nødt til det?
Han klarer seg.
- Athena? Hva gjør du her? - Jeg hørte om "spøkelsessamtalen".
Buck vil ikke glemme det. Vandreren klarer seg visst.
Det gjelder den som ikke var like heldig.
Jeg har søkt blant samtalene som gjaldt Vista Point.
- Er det seks til sju år siden? - Skjelettet vårt hadde en mobil.
Nummeret kan ikke spores, men ble tildelt for seks år siden.
Det gjør letingen lettere.
- Er det alt du har? - Ja. Og dette.
Initialene i ringen. Seks bokstaver er ikke mye å gå ut fra.
Mobilnummeret kan være det.
Her er det en samtale. Den 29. oktober 2011.
Alarmsentralen.
Jeg vandret og falt ned fra en klippe. Hører du meg?
Du forsvinner. Hvor er du?
Det der høres ut som samtalen min fra i går. Hent fram den.
Alarmsentralen. Hva gjelder det?
Jeg hører deg. Vet du hvor du falt?
Jeg forstår det ikke. Det var en stemme der.
- Den samme som for sju år siden? - Så et spøkelse ringte?
Etter sju år var han vel lei av å vente.
- Så det var et spøkelse. - Hvorfor hvisker du? Hva sa jeg?
Teknikerne kalte det en feil i systemet.
Flere samtaler hadde snål støy.
Hvordan forklarer du at det var den samtalen?
Jeg sa at det hørtes ut som den samtalen!
Vi vet begge to at det var et spøkelse.
Jeg tenker på gifteringen. Du så den vel?
Hvor mange netter har noen ventet på nyheter?
En person blir erklært død etter sju år.
Ja, man må underskrive en anmodning om det. Så skrekkelig.
Å godta at man har mistet håpet.
Sju år er lang tid. De mistet nok håpet lenge før det.
Ingen kan vente evig.
Håp er en vrien greie.
Det holder en oppe en stund.
Men hva om det man håper på, aldri vil skje?
Da holder det en bare tilbake.
Det er vanskelig å vite om man venter for lenge, eller...
- ...om man gir opp for tidlig. - Jeg tror at man vet det.
Det tar bare tid å innrømme det for seg selv.
- Det er ryddig. - Hadde han et livstestamente?
Det ser ikke ut til å være mye penger til advokater her.
Det fins skjemaer på nettet. Kanskje han gjorde det.
Jeg ser på skrivebordet.
Hvordan går det der?
- Se her. - Er det testamentet?
Det er Times' artikkel om paramedicer.
- Med det fæle bildet av meg? - Jeg liker virkelig det bildet.
Den artikkelen er tre år gammel. Hvor lenge har pappa vært her?
- Hei! - Hei!
Takk for at du kom.
Han er blitt så stor.
- Har... han spurt etter meg? - Ikke på en stund.
Han har vært opptatt med flyttingen. Ny by og ny skole.
Ja da. Han ble vel sjokkert da du sa at dere skulle forlate Texas.
Det ble jeg da du ringte i går.
- Shannon... - Fortell om skolen hans.
De vil treffe deg. Ellers får han ikke begynne.
Den ser fin ut. Den er ikke akkurat din stil.
Klassene er mindre. Ti barn istedenfor 30.
Kunstatelieret... Du skulle sett ham.
Får jeg treffe ham? Dette er et stort skritt.
Bytte skole så fort.
Kanskje jeg kan snakke med ham. Forsikre meg om at han vil det.
Det er neppe så lurt. Han kan bli forvirret.
- Hvorfor det? Jeg er moren hans. - Som han ikke har sett på to år.
Mor var syk og alene. Jeg måtte dra.
Men vi ventet på deg, og du kom aldri tilbake.
Du kunne blitt med meg. Men du ville ikke forlate familien i Texas.
Ikke før det ble viktig for deg!
- Jeg prøvde å gjøre det beste. - Ja, for Eddie vet hva som er best.
Gud forby at du faktisk spør hva folk trenger.
- Hva trengte du? - Deg. En mann og en medforelder!
Jeg fikk et liv i Texas med en baby, mens du var på et annet kontinent.
Jeg trengte noen som støttet meg!
- Jeg støttet deg. - Nei. Du var i Afghanistan.
Takk for at du kom innom.
Iblant liker jeg roen når Michael har ungene, men ikke alltid.
Er dette levningene vi fant i Palos Verdes?
Jeg prøver å identifisere dem for å melde fra til de pårørende.
- Er det jobben din? - Å hjelpe? Jeg vil gjerne tro det.
Nei, gjør ikke kriminalbetjenter det?
Ja, de dropper alle sakene der ofrene nettopp døde -
- og spor fins overalt, for å få vite hva som hendte en glemt beinhaug.
- De er bare for opptatt. - Har du tatt en DNA-test?
Ja, men det tar tid. Å sjekke tannkortet går nok fortere.
Haster det plutselig?
Fortalte jeg om da jeg bestemte meg for å bli politibetjent?
Jeg var ni år gammel.
Midt på natta våknet jeg og så pappa kle på seg.
Han tok ei lommelykt og geværet.
Jeg kikket ut og så at hele nabolaget var der ute.
Ei lita jente -
- som gikk i klassen under meg, hadde forsvunnet.
Noen hadde revet henne ut av senga.
For et mareritt. Fant de henne?
De fant hårspennen hennes ute i skogen.
Hun var bare borte.
Moren min besøkte foreldrene to ganger i uka.
Hun gikk dit med mat og sånt.
Jeg så dem omtrent bare i kirken. Det var bare da de gikk ut.
Men jeg husker hvor mye de forandret seg.
De ble gamle på én uke, da de ikke visste hvor barnet deres var.
Etter et halvt år var de helt knekt.
Jeg lovet meg selv å bli politikvinne -
- og finne den lille jenta for dem.
- Lindre smertene deres. - Fant du henne?
Det gjorde jeg ikke.
Men noen var glade i denne mannen.
- Du tenker på faren din. - Han er spøkelset i hjernen min.
Har du kommet fram til noe?
Det burde ikke være så vanskelig.
Jeg tror at en del av meg håper -
- at han skal våkne opp...
...så jeg kan treffe ham.
Jeg ga aldri meg selv lov -
- til å forestille meg hvem han var i alle disse årene.
Det var for vondt å gjøre ham virkelig.
Derfor har jeg aldri hatet ham nok -
- til å være glad for å glemme ham.
Nå vet du iallfall at han ble hjemsøkt av demonene sine -
- og kanaliserte englene sine. Som hvem som helst av oss.
- Det var som fanken. Et treff! - Du har et navn.
Cal State-fengslet. Alex Armando Perez.
Han var 22 år gammel og hadde vært på frifot i et halvår.
Er du en slags sjørøver?
Snake Plissken? "New York 1997".
Kurt Russell? John Carpenters mesterverk.
Greit! Jeg liker "Tango & Cash", men du er søt, så det går bra.
Men det skuffer meg at det ikke fulgte et smil med.
Jeg kranglet med Shannon. Jeg ba henne hjelpe til med skolen, -
- og da ville hun treffe Christopher.
Slipp henne inn hvis du vil ha henne som en del av livet.
- Hvem sa at jeg ville det? - Du valgte å forlate Texas.
Og du tok tilfeldigvis en jobb en halvtime fra der eksen din bor?
LA-brannvesenet er landets beste. Verdens.
Du vet hva som er bra for gutten om hun har skjerpet seg.
Det er å få moren som en del av livet snarest mulig!
- Hva om hun driter seg ut igjen? - Dere er begge to blitt mer modne.
- En gutt trenger moren sin. - Pappa!
Han er så søt! Jeg kunne revet deg i biter.
- Hva heter han? - City Slicker. En quarterhest.
Han tilhører politiet. Men jeg får trene ham opp til en god politihest.
Vil du gi ham litt eple?
Alarmsentralen.
- En mobb løper fra... - Hesten løper og virker skremt.
En i politiet er skadet. Vi trenger hjelp straks.
Rolig, City. Han blir ellers aldri redd. Det ble for mange ting.
Jeg vet ikke om skinnen passer til beinet. Jeg kan fikse noe.
- Det er ikke bare beinet hans... - Dyrepolitiet?
- Det tar én time. Han har smerter. - Hva med dyrlegen?
Hester får lett infeksjoner, og de tåler antibiotika dårlig.
Immunforsvaret fungerer dårlig.
- Hvor mye veier han? - 450 kilo.
- Vi har ikke nok barbiturater. - Han trenger noe beroligende først.
Ellers sparker han til hjertet stopper.
Vil du gjøre dette? Vi kan prøve andre ting.
Vi vet begge at det ikke vil fungere.
Han er en snill hest. Han skal ikke trenge å lide.
Det er bra, kompis.
Jeg gir beroligende middel.
Takk, kompis, for at du holder meg med selskap.
Takk for at du holder meg trygg. Du skal sove nå.
Når du våkner, er du på ei eng og kan løpe evig.
Du trenger ikke holde vakt lenger.
Du trenger ikke være sterk, rolig eller modig.
Du kan være en fri hest igjen.
Morfin.
- Skal jeg gjøre det, Hen? - Nei, jeg fikser det.
Hen.
Han var vennen min.
Alana Perez? Dette gjelder Alex.
- Når da? - Vi identifiserte levningene i går.
Det er gått lang tid. Sju år.
Jeg så etterlysningen din.
De sa at han hadde forlatt meg.
At han hadde gått tilbake til det gamle livet sitt. Jeg ble så...
...sint. Ikke fordi ingen trodde på meg.
- Men de hadde ikke tro på ham. - Det er ingen tegn til forbrytelser.
Han ser ut til å ha vært på fottur, og...
...så forsvant veien under beina hans.
Rettslegen vil kontakte deg om levningene.
Jeg tenkte at du ville ha denne.
- Mamma! Kan vi gå nå? - Ja visst. Ganske snart.
Takk. Takk.
Takk for at du kom, mrs. Diaz.
- Takk. - Ingen årsak. Ha en fin dag.
Hei!
Skolen fortalte om møtet deres. Jeg ville komme hit.
Ikke vær urolig. Jeg tabbet meg nok ikke ut i intervjuet.
Jeg er takknemlig. Christopher også.
Kom du hit for å hilse fra min egen sønn?
Da du dro... forsto jeg deg.
Jeg prøvde å gjøre det. Du tok deg av moren din. Jeg tok Christopher.
Vi drev bare fra hverandre. Jeg trodde at du ville komme hjem.
At vi kunne rette opp alt igjen. Men du kom aldri.
Jeg antar at jeg må vite det. Hvorfor?
Jeg visste ikke hvordan jeg gjorde det.
Jo lenger jeg var borte, desto vanskeligere ble det.
Å møte deg og Christopher. Han må hate meg.
- Hvorfor skulle han hate deg? - Fordi jeg gjorde dette mot ham!
Jeg har gjenopplevd hvert øyeblikk av den graviditeten.
Jeg prøvde å finne ut hvordan det skjedde og hva jeg gjorde feil.
Jeg trodde jeg kunne gjøre det godt igjen ved å forske.
Jeg prøvde å finne nye behandlinger. Det var så utmattende.
Jeg... trengte bare en pause.
Så moren som hadde skadet ungen sin, forlot ham. Beklager.
Du gjorde ikke noe galt. Det som hendte, var ikke din feil.
Jeg vet det.
Men jeg føler det ikke.
Christopher er glad i deg.
Og han savner deg.
Jeg savner deg.
Alle i livet mitt... Søsteren min og laget støtter meg.
Det jeg trenger nå, er å snakke med noen...
- ...som støtter Abby. - Du vet at jeg er glad i dere begge.
Ja, men du kjenner henne nok bedre enn meg.
Jeg har ikke snakket med henne på ukevis.
Avstanden mellom samtalen blir lengre og samtalene kortere.
Stemmen i hodet mitt sier:
"Gå videre, Buck. Hun kommer aldri tilbake."
Hun bryr seg fremdeles om deg.
Hun er bare ikke klar til å komme hjem. Ikke hit.
- Hva betyr det? - Broren hennes har bedt henne...
...om å bo hos dem en stund. Det er bra for henne.
Hun må prøve seg litt i den virkelige verden.
Så hun ikke er redd for å bli trukket ned av alle minnene.
Ja, det er tungt.
Alt her er hennes.
Hver dag føles hun stadig mindre som en del av det.
Jeg har følt at minnet om henne har hjemsøkt meg.
Men kanskje jeg er spøkelset.
Jeg blir her selv om jeg burde gått videre.
Du visste nok ikke dette, -
- men jeg skrev brev til deg da jeg var liten.
Mamma sa at vi skulle poste dem når vi fikk adressen din.
Den fikk vi aldri, men jeg skrev. Jeg skrev om de nye dokkene mine.
Og om da jeg ble tatt inn i hedersstudentforeningen.
Og om da jeg så på bestevenninnen min og...
...innså at jeg ville kysse henne.
Du ble som en dagbok for meg.
Betroelser til en fantasipappa.
Jeg vet ikke hva du ville ønsket, for jeg kjenner deg ikke.
Jeg kan bare gå ut fra det jeg ville ønsket.
Jeg ville ikke ønsket å leve sånn.
Som et spøkelse i ei sykehusseng.
Så jeg tilgir deg, pappa.
Og jeg skal...
Jeg skal gi slipp på deg.
Vi er alle hjemsøkte.
Av dem vi har vært glade i og av dem vi har mistet.
Av valgene vi har tatt og dem vi fremdeles sliter med.
Livet vårt er som en serie av spøkelseshistorier.
Iblant kan vi ikke gjøre noe annet enn å bla om.
Slippe taket.
Det må jeg gjøre nå. Jeg vet ikke om du kommer tilbake.
Eller hva jeg vil føle om du gjør det, men jeg kan ikke vente mer.
Du er spøkelseshistorien min, Abby.
Den fantastiske ånden som blåste inn i livet mitt, -
- snudde det opp ned og så forsvant i natta.
Jeg ble en bedre mann av å være hos deg. Derfor er jeg glad i deg.
Men nå må jeg finne ut hvem jeg er uten deg.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com