Ansiktet ger mig honom inte åter. Det är mig jag vill ha tillbaka.
Den 35-åriga versionen av mig. Kan du ta bort 15 år?
Jag vill inte likna en anka.
- Vad tänker du använda mot mig? - De bygger. Slappna av och andas.
- När du vaknar är du 10 år yngre. - 15!
Tio, nio...
...åtta, sju...
Är vi klara? Doktorn?
Hur ser jag ut?
Hallå?
- Larmcentralen. - Jag räknade bakåt. Alla är döda.
- Vilka är döda? - Alla. Skynda er!
Narkosläkaren krossar mina ben!
- Kan det vara en gasläcka? - Nån patogen.
- Världen är galen. - Använd inget lättantändligt.
Gasmaskerna på.
- Var är alla? - Det är för tyst.
Här finns en!
Hon har puls. Normal pupillreaktion.
Hjälp! Snälla hjälp mig!
Hjälp mig. De krossar mig.
Hjälp till här, Buck. - Ta henne, Chimney.
- Vad har hänt? - Rör inte ansiktet.
De verkar inte ha varit helt klara innan de tappade medvetandet.
Du är fotfarande bedövad, vilket är bra.
Jag måste lägga en kall kompress i ansiktet. Har du förstått?
- Har ett stygn lossnat? - Du känner kyla men inte smärta.
Vi måste bevara så mycket vävnad som möjligt.
- Mitt ansikte har lossnat! - Samma symptom här.
Hon sover men är stabil.
De drar väl narkosgasen genom väggarna?
- En läcka eller ett brott? - Hon, då?
Hon får syrgas. - Hör du mig, Eddie?
- Hur ser det ut? - Jag hittade fler patienter.
Tillstånd stabilt.
Leta efter rummet där behållarna finns. Man stänger av ventilen.
- Ett rör måste ha gått av. - Byggkillarna.
Jag hörde dem.
- Innan jag sövdes. - Jag hör inget nu.
Ta hand om killen på bordet, Chimney.
- Hör du mig? - Stabilt här.
Killen andas.
Han går inte att rubba.
Jag har hittat läckan.
- Få se vad vi har här. - Jag täpper igen läckan nu.
Jaså, minsann. - Eddie!
Jag behöver hjälp. Ta med redskap.
- Sågar? Bultsax? - Skiftnyckel.
Vi får ta med sågbladet också.
Försiktigt. Det där måste kännas.
Mät två gånger. Skär en gång.
- Ligg still. Vi tar hand om dig. - Förbered sjukhuset.
Mät två gånger...
Undan. Kritiskt!
Oroa dig inte. Sjukhuset fixar dig på en gång.
- Du får ditt nya ansikte. - Jag nöjer mig med det gamla.
- Vi är här! - De har inte kommit än.
Du hinner fortfarande smita.
Lägg undan grejerna innan dina morföräldrar kommer.
Vad fint det är!
- Väldigt imponerande. - Tack. Stannar du?
Nej, för helvete. Beatrice har aldrig gillat mig.
Du anar inte vad som väntar dig.
Hälsa från mig.
- Vi är här! - Som jag har saknat er!
- Skulle du inte bara lämna ungarna? - Ungarna hoppade inte ur i farten.
Kom ihåg, vad som än händer så åker de på lördag.
- Kul att se dig, Beatrice. - Vilken trevlig överraskning.
- Jag visste inte att du var här. - Mamma och pappa. Här är Bobby.
Hej.
- Roligt att träffas, mr Carter. - Förnamnet duger. Kalla mig Samuel.
Det där ser gott ut.
- Bor han redan här? - Nej, ma'am.
- Inte förrän efter bröllopet. - Du är väldigt lång.
Kommer din make att vara med?
Nej, Glenn och jag är inte gifta på riktigt.
Självklart har ni inte gift er. Ni är knappt skilda.
- Sa du lördag? - Ja.
Så där, ja.
Snyggt. Du glöder med den nya, sexiga frisyren.
Sexig?
Vi jobbar med två-tre-två-kombinationen. Var redo.
- Ifall du stöter på Doug. - Det är inte skälet.
Vill du inte ge din exmake en spark i arslet? Det vill jag.
Jag gör inget för Dougs skull längre. Det här är min nystart.
Nyklippt hår, lägenhet, månadens bästa anställda.
- Hörde du det? - Tusen gånger. Kom igen.
Jag mår bra och du kan inte hantera det.
- Jag mår bra. - Det går bra för dig.
Du sover i min matsal. Vad hände med jordbävningstjejen?
Ali finns kvar. Vi tar det långsamt. Hon är i New York på affärsresa.
Varför flyr tjejerna du dejtar?
Jag dejtar åtminstone. Vad har du för ursäkt?
- Vad pratar du om? - Hur mår Chimney?
- Vi är vänner. - Men du vill dejta honom.
Det har jag aldrig sagt.
Dina knytnävar säger det. När jag sa hans namn ökade intensiteten.
Lugn. Men jag har en fråga.
Om du nu mår så bra, varför inte dejta killen?
Vi gillar samma saker, skrattar åt samma skämt...
Hon skrattar åt mina skämt och jag är inte ens rolig.
Träffar hon nån annan?
Nej, hennes ex misshandlade henne.
Förstörde henne inte, men...
Inget hångel? Inget förspel alls?
Nej, nu är det tafatta kramar och konstiga blickar.
En romantisk komedi utan lyckligt slut?
Otur!
Det kanske är dags att gå vidare? Fattar du vinken?
Jag är dålig på sånt. Klarar inte ens Pictionary.
Du har sjungit samma sorgsna sång ända sen vi började gå hit.
Jag borde ha postat din plånbok -
- istället för att lämna den själv och inleda den här vänskapen.
Skälet till att jag går hit med dig -
- är att det fanns 20 dollar i plånboken, som jag vill vinna.
- Mamma, du lyssnar inte på mig. - Det är en liten men bra skola.
Den är pytteliten.
Jag vill gå i ett riktigt college med football, nya saker...
- Du vill festa. - Nej, jag vill bara ha en nystart.
En ny början. Man går i college för att sluta vara en idiot.
Vem kallade dig "idiot"?
Mamma, se upp!
- Larmcentralen. Vad gäller det? - En haj!
- En man attackeras av en haj. - Var?
Vi är på motorvägen!
Räddningspersonal!
- Vad i helvete? - En tigerhaj.
- Hon skulle släppas ut i naturen. - Avbitartång!
Just det, ja.
Hur kom armen in?
Diego försökte ordna vatten. Hon kan inte andas utan det.
- Hur länge har hon kvar? - Minuter.
Döda henne inte!
- Hon har kommit så långt. - Vi är försiktiga.
Kom igen.
- Nu transporterar vi honom. - Lugnt och fint.
- Låt henne inte dö. - Andas lugnt.
Upp med honom.
LIVRÄDDARE
- Sänk henne snabbt. - Börja!
Stadigt. Lite till!
Fortsätt så!
Det räcker. Stopp!
Simma nu!
Ser ni henne? Var är hon?
- Synd att Diego missar det. - Han missar inget.
Varför har din mamma organiserat om köket medan vi jobbar?
Hon sa att hon inte hittade nåt.
Så hon gjorde det omöjligt för oss att hitta grejer?
- Klänningen är underbar. Elegant! - Tack.
- Valde du den? - Ja.
- Vad är det här? - Harrys skolprojekt.
Jag hjälpte honom. Jag ska flytta det.
Han lindar dig runt sitt lillfinger.
Snart måste du förvandlas från bästis till styvfar.
Då får han flytta grejerna själv. Om du kan leta upp rivjärnet?
Förlåt att jag avbryter.
Harry, kan du röja undan så vi kan äta?
- Strax. - Nej, nu, är du snäll.
Ska du ge dem order?
De är inte dina barn och du är inte deras pappa.
Jag beklagar din familjesituation -
- men mina barnbarn är inte ditt tröstpris.
Ungar!
- Be om ursäkt, mamma. - Det gör inget.
- Hon behöver inte... - Jo.
Om hon vill sova här så måste hon det.
Förlåt att jag sa det inför barnen.
Du borde inte ha sagt det. Det rör inte dig.
Det ska inte du bedöma.
Du berättade inte ens att ni träffas.
Förra året var lilla May nära att dö och du sa inget på över en månad.
Hon är inte din. Hon är min flicka!
Michael och jag måste ägna all uppmärksamhet på henne.
Jag hade velat hjälpa till!
Du vill bara berätta vad jag gör fel.
För att du aldrig lär dig! Du hoppar på allt utan att tänka.
Utan att tänka på konsekvenserna!
"Jag flyttar till Los Angeles. Jag slutar studera."
"Bli polis. Gifta mig med en homosexuell. Med en vit man."
Att barnen ens lever!
- Det räcker. - Bobby har rätt.
Vi borde alla ta en minut och lugna ned oss.
Sir, er dotter är en fantastisk kvinna och en förbaskat bra mor.
Hon förtjänar inte att bli tilltalad så i sitt hem.
Din mor gick för långt. - Du borde säga nåt till din dotter.
Vi åker i morgon.
- Larmcentralen. Vad gäller det? - Hej.
- Vem är det? - Stevie.
Jag heter Maddie.
- Vad ringer du ifrån? - Vårt hus. 1939 Aldrich Drive.
- Vad är det som händer? - Det är min pappa.
- Är han skadad? - Nej.
- Han gjorde nåt dåligt. - Är du skadad?
- Jag? Nej, det är... - Ge mig telefonen!
- Vem är det? - Larmcentralen.
Ringde du till larmcentralen?
Det är pinsamt, men min son har fått utegångsförbud.
Är man 13 år gäller det liv eller död.
Jag ber om ursäkt.
- Mår alla verkligen bra? - Jadå. Tack så mycket.
Men utegångsförbudet blev lite längre. Förlåt att vi störde.
- Jag fick ett oroande samtal. - På vilket sätt?
En grabb sa att pappan hade gjort nåt dåligt.
Då tog pappan över och sa att killen hade utegångsförbud.
- Tror du att det gällde nåt annat? - Jag vet inte.
Gör en orosanmälan.
Låt polisen kolla om pappans historia stämmer. Så du blir lugn.
Sluta ifrågasätta din instinkt. Du är duktig fast du inte tror det.
Tack.
- Det är inte sant... - Mr Eric Parnell?
Jag är från Los Angelespolisen. Jag följer upp ett larmsamtal.
- Får jag komma in? - Javisst.
Tänk att de skickade hit nån. Jag förklarade att min son...
Var finns er son? Jag vill gärna prata med honom.
Javisst. Ett ögonblick.
Konstapeln?
Det här är polisassistent Grant. Vet du varför hon är här?
- För att jag ringde larmcentralen? - Ja.
Jag vill tala med er son en stund. Ensam.
Självklart.
Jag ska plocka ut disken.
Vi kan väl prata där ute?
Du är inte i knipa. Jag vill bara kolla så du mår bra.
Behöver du hjälp så är det bara att säg till.
Jag är här för att hjälpa dig.
- Jag var arg. - På din pappa?
Vill du berätta varför?
Han vill förändra saker. Jag vill ha det som det var.
Men han... Han var inte nöjd med mig.
Han... Jag blev rädd.
Det är väl bara du och din pappa som bor här?
Okej.
Du vet väl att det är allvarligt att larma?
Därför undrar jag om inte skälet till att du ringde -
- är lite allvarligare.
Nej, det var allt, jag lovar. Säg till pappa att allt är okej.
- Jag vill inte att han är arg. - Jag förstår.
Vi behöver alla en förälders godkännande.
Men det får inte hindra oss att göra det rätta. Förstår du?
- Jag tror det. - Okej.
Har du problem kan du alltid slå larm.
Om du inte vet vad du ska göra så kan du ringa mig direkt.
Det behövs inte.
Nå?
Är allt bra eller tänker du ta min son i förvar?
Allt är bara bra. Tack för samarbetet.
Det var så lite. - Stevie?
Hej då, Stevie.
- Ha en bra dag. - Detsamma.
Så han verkade må bra?
Jag såg inga märken, men bra...?
Jag vet inte. Jag vill höra samtalet.
- Är du skadad, Stevie? - Jag? Nej, det är...
Ge mig telefonen, Stevie!
- Backa. - Ge mig telefonen, Stevie!
I bakgrunden. Innan pappan kommer till telefonen.
Ge mig telefonen! - Stanna. Rör inget.
Var nån annan i huset?
Pojken sa att det bara var han och pappan.
Tänker du uppföra dig?
...kirurg och sköterskor låg avsvimmade på golvet.
Gasläckan reparerades snabbt.
De flesta hade mindre skador, men en byggnadsarbetare...
- Sitt, Noah. - Jag heter inte Noah.
Nu gör du det.
- Sökandet fortsätter... - Stäng av.
Sexårige Brian Gallagher sågs senast utanför kyrkan i Dana Point.
Polisen ber om hjälp att hitta pojken.
Har ni information, kontakta Crime Stoppers-
- genom webbsidan eller numret vi visar.
Eric Lawrence Parnell, 42. Singel. Frilansar som IT-kille.
Uppväxt här. Mamma dog och han ärvde huset.
- Det finns inget på honom. - Eller också är han försiktig.
Och sonen?
Steven Parnell, 13. Går i Nos Nietos grundskola.
Genomsnittlig student. Tystlåten. Håller sig för sig själv.
- När han inte ringer larmcentralen. - Vad tror du pågår i huset?
- Men nåt känns fel. - Det räcker för mig.
Men du borde inte sitta här och stirra på hans sopor.
Vi kan ta över. Du vill nog vara med familjen.
Det är ingen fara.
Mamma hälsar på.
Hon verkar inte kunna ge sig av.
- Klart. - Vi ses på stationen, Billy.
- Letar vi efter nåt särskilt? - Nej. Berätta bara vad ni hittar.
- Vad skulle jag säga? - Mamma blev elak.
Det finns många sorters mammor.
Den coola mamman. Helikoptermamman. Tigermamman.
- Sen har vi Beatrice. - Som är skrämmnade.
Dottern döptes efter en grekisk gud.
- Athena. Visdomens gudinna. - Och krigets.
Även hantverkets gudinna.
Beatrice hade stora drömmar och förväntningar på Athena.
Men hon vet hur det funkar. Hur hårt Athena måste kämpa.
Barnuppfostran var mer som att träna en krigare.
Inga shoppingresor, manikyrstunder eller samtal över en kopp te.
Kanske i tevereklamen, men i verkligheten?
Mammor kan irritera sina döttrar.
Ska jag bara glömma allt elakt hon sa till henne?
Du sa det du skulle.
Du stöttade Athena. Bra gjort. Men...
De tar sig igenom det. Eller inte. Du vill inte stå emellan dem.
- Du skulle hamna i skottlinjen. - Var din mamma elak mot dig?
Nej. Min mamma sa en massa andra hemska saker.
- Och du förlåt henne? - Hon är min mamma.
- Vad gör du här? Letar efter Buck? - Nej, jag ville träffa dig.
- För att ge dig det här. - Okej.
Skilsmässopapper? Det känns så plötsligt.
Det är ett stort steg, Maddie.
Han kommer att hitta dig. Är du säker?
Det är en risk.
Men jag kan bara känna mig fri om jag är fri från honom.
Om du är säker, så. Jag finns här, vad du än behöver.
Du sa att din kalender var tom, när jag var redo.
- Säg bara dag och tid. - Fredag, 19.00.
Då är jag upptagen. Jag skojar, jag längtar dit.
- Då ses vi på fredag. - Fredag.
Bra!
Hallå!
- Jag måste ställa in på fredag. - Måste du jobba?
Nej, det är Maggie.
Hon bjöd ut mig på en dejt.
- Jag hade visst fel om henne. - Ja.
Jag beklagar. Nästa gång bjuder jag.
Det är ingen fara. Vi ses nog snart.
Okej. Vi ses.
- Hittade du nåt intressant? - Bara den här.
Svart hårfärg.
Det förklarar fyndet i vasken. Såg pojkens hår färgat ut?
Nej. Och inte Parnells hår heller.
Det räcker inte för husrannsakan.
Och det var nog inte det du ville prata om.
Vi fick en träff på fingeravtrycken. Men det var sonen.
Skulle Stevie Parnell vara en brottsling?
Stevie Parnell heter egentligen Daniel Walters.
Han anmäldes som saknad 2012.
Han kidnappades på gatan. Sex år gammal.
Utredarna tog hans fingeravtryck och de matchar utan tvekan.
Vad händer nu?
Rör er framåt.
Alpha är på plats.
Gå in!
Tomt.
- Tomt. - Det är tomt.
Huset var tomt.
- Är de borta? - Ja.
Vi gör en efterlysning. Du skrämde honom.
Han verkade rädd när vi satt därute.
- Tror du att han såg oss? - Assistenten! Titta här.
Här har ingen 13-åring sovit.
- Hur gammal var Stevie? - Sex.
Då bör vi efterlysa en man med två pojkar. En som är 13.
Den andra är nog sex.
Får jag se.
Tack.
Okej, tack. - Han kom inte till skolan.
Efterlysningen är ute och det andra offret -
- kan vara en 6-årig pojke. Brian Gallagher.
Ni borde ta ert folk härifrån. Ta bort markeringarna på gatan.
Han kanske bara har gått ut.
Han tog inget från garderoben och inga recept.
- Han kanske hade bråttom. - Kanske.
Men det är nåt annat som pågår. Vad vet jag inte.
En Stevie Parnell ringer. Han frågar efter dig.
Pojkarna är efterlysta.
Stevie?
- Talade jag med dig förut? - Ja. Var är du nu?
Jag har gått vilse på tågstationen.
Jag måste prata med polisen som kom till oss.
Polisassistent Grant. Min vän.
- Jag ringer henne, men var är du? - Jag försökte åka till Dana Point.
- Är din far där? - Nej. Han får inte hitta oss.
- Det är polisassistent Grant. - Jag har Stevie på linjen.
- Ringde han? - Han försökte nå dig. Här är han.
Stevie?
Jag borde ha sagt nåt.
- Jag var rädd. - Jag vet, vännen.
- Jag försöker göra det rätta. - Är lille Brian med dig?
- Förlåt, han ljög. - Vem ljög?
Pappa. Han sa att Noahs föräldrar inte ville ha honom. Det var lögn.
Jag försökte säga nåt.
- Var är din pappa nu? - Jag vet inte.
Vi stack när han sov. Jag försökte föra hem Noah.
Stevie?
Han har hittat oss.
- Stevie! - Stevie!
Kom!
Stevie!
Stevie! Stevie!
Han ringde från North Hollywood. Jag har larmat polisen.
Vad kommer nästa tåg ifrån?
- Universal City station. - Nån kilometer härifrån.
- Tänk om din bror hade skadats? - Han är inte min bror!
Den misstänkte har ett vapen. En gisslansituation.
Alla enheter på plats. Vi avvaktar.
Närma er inte den misstänkte.
Håll er undan.
Stanna där!
Stanna!
Det här är din slutstation.
Så, ja. Oroa er inte.
Ni är i säkerhet nu. Jag håller er båda två.
Föräldrana är på väg. Han mår bra, trots allt.
De klarar mycket.. Det är inte honom jag är orolig för.
- Vet hans föräldrar om det? - Mamman fick en panikattack.
Hon trodde att han var död.
Vad ska du säga till honom?
Han är väl inte min pappa?
Nej, det är han inte.
Dina riktiga föräldrar är på väg.
- Har hon lockigt hår? - Din mamma?
Jag hade en dröm som liten.
Ett hus med en stor veranda och en dam.
"Hon hade lockigt hår. Jag drog i det och hon skrattade.
Men min pappa... Eric menar jag -
- sa att det inte var riktigt.
Ditt riktiga namn är Jacob Daniel Walters.
Du var sex år när han tog dig. Du lekte utanför huset.
Din mamma hörde telefonen ringa.
Hon var borta i under en minut. Mer krävdes det inte.
Eric stal dig mitt på dagen.
Han körde dig långt hemifrån så de inte kunde hitta dig.
Dina föräldrar letade i åratal.
De gav aldrig upp.
De kanske minns mig, men jag minns inte dem. Inte mycket.
De är din familj och de älskar dig.
Du har resten av livet framför dig.
Ni kan skaffa nya, lyckliga minnen.
- Hej! - Hej!
Det här är din nya start.
Mamma! Vi såg dig i teve.
- I nyheterna. - Gjorde ni?
- Du räddade dagen och pojkarna. - Klarar de sig?
Den äldre hade varit hos mannen länge.
Jag tror och hoppas att det går bra.
- Han har gått igenom tillräckligt. - Vilket jobb.
Tack, kapten!
- Maten verkar vara klar. - Ett ögonblick, bara.
Tanya Kingston.
Jag såg dig i teve och tänkte på henne.
Männen letade efter henne i skogen.
Alla gick i en rad.
De hittade bara hårspännet.
Jag förstod aldrig varför du ville ha det här jobbet.
Jag kanske fattar lite mer idag.
Du tror att jag inte förstår ditt liv.
Men du förstod inte mitt heller.
Jag mötte en man, blev kär, skapade ett hem -
- och uppfostrade en vacker dotter som aldrig har slutat fly från oss.
Det känns som om vi bara rusar.
Vi spurtar mot nån mållinje.
Dör jag först, eller...
...lever jag länge nog för att upptäcka att du har lämnat mig helt?
Jag kanske var på väg. Men inte bort.
Jag sprang mot den här familjen, det här jobbet.
Jag måste hitta ett ställe som var stort nog -
- för att bygga upp ett liv som var viktigt för mig. Du ska dela det.
Men bara om du accepterar allt. Till och med Bobby.
Jag älskar dig, men du begår ett hemskt misstag.
Jag är orolig att nästa gång ditt liv faller samman -
- kan du inte bygga upp det igen.
- Donna? - Det är jag, Maddie.
Hur gick det?
- Gav ni Doug skilsmässopapperen? - Nej.
Vi hittar honom inte.
De gjorde flera försök.
Ingen har sett Doug på månader.
Det verkar inte klokt. Kollade ni på arbetet?
De bad honom att ta ledigt.
Han besökte din gamla chef och trodde sig veta var du fanns.
- Det blev våldsamt. - Laurie? Hur illa?
Hon mår bra. Vakterna kom men ingen har sett honom sen dess.
Det är som en mardröm. Men jag vaknar aldrig.
De letar efter honom, men var försiktig.
Tack.
Du kommer inte att tro det här.
- Hej, älskling. - Doug.
Text: Gunnel Lindskog www.sdimedia.com