Jag har fixat uv-ljusen, städat toan och beställt mer pizza.
- Men har du sprejat skorna? - Det fixar jag.
- Du är en skatt, Garrett. - Det och chefsmaterial.
Så det är så det är. Du vill ha Jesses jobb.
Vet Jesse om att han har ett jobb?
Han har goda vitsord.
- Från sina föräldrar? - Hon är ju min syster.
- Bana fem är nere. - Vad är det för fel?
Det är lugnt. Jag kollar kägelresningsmaskinen.
- Gå hem nu. Jag fixar det. - Om jag fick mer ansvar, Arlene...
Du är en bra grabb och min bäste anställde. Men du är bara 17 år.
- Jag är snart 18. - Om tio månader. Vi tar det här då.
- Gå och var en tonåring nu. - Okej, boomer.
Och kalla mig inte boomer!
Jesse, jag fixar bana fem. Ställ fram skylten.
Och spreja klart skorna.
Vår poängtavla funkar inte. Får vi byta bana?
Tack. Vi tar bana fem.
- 911, vad har inträffat? - Bowlingkloten blöder!
- Hej, basar du här? - Jag antar det.
Tack, gode Gud att ni är här. Hitåt! Hon heter Arlene Branson.
Hon jobbade när kägelresaren kom ned.
Jag stängde av strömmen men jag ville inte flytta den förrän ni kom.
Hjälp!
- Arlene? - Garrett?
Det är lugnt, Arlene. De hjälper dig.
Vi har ett öppet benbrott, mer öppet än slutet.
Hon har förlorat mycket blod.
- Vet du hur man lossar den? - Jag såg Arlene göra det.
Manuell.
Visst ja, man måste släppa upp den manuellt.
- Vi kan plocka isär den. - Hur går det då med armen?
Här. Sätt in den där bak och veva.
- Blodtrycket faller. - Vi får snöra av och ta loss henne.
Nej, stöttan är det enda som håller ihop armen nu.
- När ni flyttar den blöder hon mer. - Och benet som en påse småsten.
Vi kanske kan använda stöttorna?
Vi skär loss henne här och svetsar ihop här, här och här.
- Då har vi... - En spjäla. Vi behöver en bågsvets.
Stopp! Kör.
Stopp!
Lugnt och fint. Tre, två, ett...
Då så. Okej.
"Levande vävnad under ett endoskelett av metall."
Tekniskt sett är det ett exoskelett.
- Får jag inte njuta av segern? - Bra jobbat, Buck.
- Tack. - Du också, Garrett.
- Garrett? - Arlene? Är du okej?
- Återbetalningar... - De får kuponger för återbesök.
Jag är nog ur spel ett tag.
Du får ta ansvaret. Chefen.
- Jesse? - Ja?
Du får sparken.
Hon sover.
Jag uppskattar det men jag är ingen grön te-kille.
Drick bara upp.
Studier tyder på att grönt te kan öka temozolomidets effekt.
Så det kan få cellgiftet att funka bättre?
Min nya favoritdryck.
Ser du? Inte så hemskt.
Så långt vill jag inte gå.
Men tack för teet och lånetälten.
Jag vet inte vad som hänt med våra tält. De försvann väl i flytten.
Ska du verkligen åka iväg?
Det är tradition.
Det är dåraktigt. Han har en hjärntumör.
- Campingen kan vänta. - Ska pappa campa med Harry?
- Han har en hjärntumör. - Ja.
Därför bad han mig följa med.
Ja, Bobby är sjukvårdare men inte läkare.
Det gör inget för min läkare sa att det här går bra.
Hör du, Hen. Det här är viktigt.
Jag behöver det här.
Michael vill inte göra Harry besviken.
Varför göra en så stor grej av det? Åk nästa år.
Om det blir ett nästa år.
Jag har campat med honom varje år, sen innan han kan minnas.
Jag måste se till att det här blir minnesvärt.
Utifall det är den sista gången?
Det finns ju inga garantier.
Men operationen skulle oss mer tid.
- Det är allt jag söker just nu. - Cellgifterna kan ge det.
Men när vi får veta kan det vara för sent.
- Det här är mitt fel. - Raring... nej!
Jag sa att det fanns hopp och att han hade alternativ.
Nej, du sa inte att han inte skulle operera sig.
- Det var hans idé. - Som vi stöttar.
Jag vill slå lite vett i skallen på honom. Men det är inte ditt fel.
- Jag kom in på USC förresten. - Toppen!
Albert?
Du är inte Albert.
- Chimney! Hej! - Jag trodde inte att du var uppe.
Jag kan säga detsamma om dig och din vän.
Megan. Hej. Du sa inte att du hade en rumskamrat.
Tekniskt sett har han inte ens ett rum. Bara en soffa.
Kan jag byta om nånstans?
Badrummet, längst bort.
Jag är ledsen.
Jag borde ha ringt men det bara hände.
Vi möttes på en klubb och började prata och sen tände det till.
- På min soffa. - Ja, mitt sovrum.
- Min soffa! - Varför är du upprörd?
För att du tog hit en klubbtjej och tände till över min soffa!
Såg du inte hur snygg klubbtjejen är?
Klubbtjejen doktorerar faktiskt i matematik.
Jag ber om ursäkt. Jag menade inget illa. Jag siktade på honom.
Ursäkten godtas. Trevligt att träffas.
Jag borde ha bett om hennes nummer.
Albert? Bör jag oroa mig för dig? Du går ut väldigt mycket.
Och en ny kvinna varje kväll?
Det är jag som bör oroa mig.
Du går bara till jobbet. Och är med samma tjej varje kväll.
Du är antingen där eller här.
Det förändras när jag måste bränna ditt sovrum.
Vad är det för fel med samma tjej varje kväll?
- Gillar du inte Maddie? - Jodå.
Hon är en god vän.
- Hon är mycket mer än det? - Är hon?
Jag ser vänskapen men jag ser nog inte passionen.
- Har ni ens sex? - Självklart har vi sex!
Vi hade sex för tre kvällar sen!
- Det märkte jag inte. - Det skulle du inte, Albert.
Jag menade inget illa.
Så länge du är lycklig så är jag glad.
Ja, jag är lycklig.
Självklart är jag lycklig.
Hur länge har ni campat på samma ställe?
Jag började åka dit med pappa när jag var sex-sju år.
- Planterar ni alltid ett träd? - Nej, träden kom senare.
Det var en brand. De flesta av träden brand ned.
Pappa var ledsen men farfar sa att de växer upp igen.
Han sa att det inte blir detsamma men det blir ändå vackert.
Pappa sa "hör du, plantera det, låt det växa och låt det vara".
Vi åkte dit varje år och planterade några träd varje gång.
Harry och jag fortsatte traditionen efter att pappa gick bort.
Nu får du också göra det.
Hör du, Bobby. Du kanske kan köra en stund?
- Javisst. - Okej.
- Är du okej? - Ja, jag mår toppen.
Men är jag lycklig? Albert är irriterande men har kanske rätt.
Det är bra mellan oss men vi sätter inte världen i brand.
Spelar det nån roll? Bara du vet vad du känner.
- Jag bryr mig om henne. - Det hemska B-ordet.
Jag bryr mig om bra skodon.
Så känner man inte för sin partner.
- Självklart bryr jag mig mer än så. - Men hur mycket mer?
Mycket.
Älskar du henne?
- Ja. - Älskar hon dig?
Oklart. Jag känner att hon gör det.
Men ingen av oss har sagt just de orden högt.
- Ni har varit ihop i ungefär ett år. - 10 månader och 3 veckor.
Så ni har varit ihop i ungefär ett år.
Med allt hon, och vi, gått igenom...
Vi vill ta det lugnt. Långsamt.
- Glaciärer rör sig långsammare. - Och smälter.
- Så eldigt är kanske överskattat. - Reynolds vill ha en uppställning.
Hur kunde chefen lämna oss med honom?
Jag ville inte göra det igen.
Hör du.
Jag förstår att ni tar det lugnt. Men vi vet inget om morgondagen.
Så om du älskar henne... säg det till henne.
Har du köpt kaffe?
Jag köpte en sån du gillar som nästan bara är mjölk och socker.
Jag ringde Tammy. Vi fick en tid kl 11 för att fixa våra naglar.
Och sen tänkte jag bjuda dig på lunch.
På burgarstället vid USC.
- Mamma, jag vill inte att... - Jag tänker inte övertala dig.
Jag vet att du inte hört av alla skolor än.
Men visst skulle jag bli glad om du gick i mina fotspår.
Oavsett vilket är jag stolt över dig.
Så vi ska fira ditt första antagningsbrev vad du än tycker.
Efter lunch kanske vi kan gå till köpcentret och fira med nya kläder?
Om du tackar ja till USC får du en ny garderob.
Du skulle ju inte övertala mig.
- Jag har inte sagt nåt till pappa. - Det kommer du att göra.
Han kommer snart tillbaka.
Vi har fortfarande tid.
- Jag hjälper dig. - Nej, jag klarar det.
Jösses.
- Det var nog allt. - Dags att hitta planteringsplats.
Sist gick vi österut. Så vi kan gå söderut, sydväst och norrut.
Okej, det låter bra. Låt mig bara ligga ned några minuter.
Men det är ju tradition.
I år kanske vi startar nya traditioner.
Vi behöver inga nya traditioner. Ge mig bara en timme. Snälla.
Han skulle ju må bra i ett år. Det har bara gått en månad.
Han behöver bara vila. Vi kan leta i morgon.
Det tar tid att hitta en plats. Det är därför vi börjar med det.
Hur ska vi plantera farfars träd nu?
Du och jag kan gå och leta efter platser.
Vi tar bilder av dem och visar din pappa. Låter det bra?
- Ja, okej. - Kom så går vi.
Åt vilket håll ska vi gå? Ditåt? Då går vi.
Okej, pappa. Jag är tillbaka.
- Hej! - Hej.
Det ser väl rätt bra ut?
Det tar längre tid än jag trodde. Och det blir fler inköpsturer.
Vi har rätt verktyg. När reglarna är klara -
- kan vi sätta upp gipsskivor på din nya avdelningsvägg.
Det är bara en vägg, pappa.
Jag vill bryta upp planlösningen så att jag inte ser disken från soffan.
Öppen planlösning funkar bara med en städerska.
Vi spikar och skruvar så att vi följer reglerna.
Vi behövde väl inte bry oss om byggregler?
Vitsen med att din mor och jag köpte dig det här huset -
- var väl att vi inte skulle behöva renovera det. Men här är vi nu.
Hör du, glömmer du inte något?
Vi reglar en vägg, vi klyver inte atomer.
Jag lovade din mamma att vi skulle vara försiktiga.
- Då så. - Varsågod.
Ta det lugnt.
Sikta inte på något du inte vill skjuta, som med ett riktigt vapen.
- Sätt den mitt på regeln. - Ja.
Tryck bestämt och tryck av.
Ja! Det där är coolt.
Ser du? Fortsätt så.
- Inte mer än 2,5 cm mellanrum. - Okej. Den...
- Vad är det? - Jag vet inte.
Ända sen jag lät Mitch låna verktygen så funkar de inte.
Hela grejen är låst.
Men för guds skull.
Okej, vänta lite.
Herregud, pappa...
Det är bäst att du ringer 911.
- 911, vad har inträffat? - Pappa sköt sig i hjärtat!
- Var ringer du från? - 13924 Rio Ave, North Hollywood.
- Vad vet du om vapnet? - Det är en spikpistol.
Han jobbade med den.
- Och spiken sitter i bröstet? - Ja!
Ska jag dra ut spiken?
Nej! Dra inte ut spiken. Hjälp är på väg.
Tack gode Gud att ni är här. Pappa! Hjälp är på väg!
- Är den fortfarande på? - Ja.
Jag säkrar vapnet.
- Hur känner du dig? - Som en idiot.
Det händer oftare än man tror.
Lågt blodtryck, stabil puls.
Jag klipper upp tröjan så att vi ser men du träffade nog mitt i prick.
Ta in båren hit.
- Lugnt och fint. Försiktigt. - Andas djupt för mig.
Lungorna låter bra, inte hjärtat.
Halsvenen är utspänd. Det kan vara hjärttamponad.
- Jag anropar sjukhuset. - Vad?
- Han har vätska runt hjärtat. - Den ska väl inte vara där?
Vi måste ta dig till sjukhus så att de kan tappa ut vätskan.
Då gör vi det.
- Vart kör ni honom? - First Presbyterian.
Jag hämtar mamma. Vi träffar dig där.
Säg inte vad som hände!
Du har en spik i bröstet. Hon fattar.
- Jag älskar dig. - Jag kommer aldrig över det här.
Jag älskar dig!
AMBULANS
Ska ni ge mig elchocker med en spik i bröstet?
Sladdarna är till hjärtmonitorn.
- Fan också! - Vad är det?
Jag sa inte "jag älskar dig" tillbaka.
Tänk om det var sista gången?
Oroa dig inte. Du kan säga det sen.
Chim, satte du elektroderna rätt?
Självklart. Hurså?
- Hjärtat stannar. Jag tar ballongen. - Börjar med kompression.
- Jag gör nog hålet i hjärtat större. - De kan fixa det, om han lever.
Fortfarande ingen puls! Kom igen, kompis!
Du får inte lämna din dotter så där!
Vi har puls.
Japp, hjärtat slår igen.
Ska vi ta en matbit efteråt?
Absolut, jag har inte ätit sen Bobby stack.
- Vad hände? - Hjärtat stannade.
HLR gjorde det lite kladdigt.
Ja, men nu slår hjärtat starkt och med normal rytm.
- Jag tappade aptiten. - Och jag hittade min.
- Vart ska du? - Bjuda ut din syster på dejt.
Vi missade visst mycket.
- Du är en naturbegåvning. - Farfar var trädgårdsmästare.
Hur många träd planterade ni?
Inga. Han dog innan jag föddes. Men han lärde pappa och pappa mig.
Var fasen har ni varit?
Vi letade efter platser för trädet.
Vi skulle leta tillsammans.
- Vi ville låta dig vila. - Jag mår bra.
Nej, det gör du inte, Michael. Det är dags att erkänna det.
Tycker du det?
Har du några andra tankar om hur jag ska hantera min hjärntumör?
- Pappa, det var jag... - Tyst. Vi pratar.
Nej, ni bråkar. Det är inte tradition.
Harry.
Jag vill inte ens vara här. Nu åker vi hem.
Harry!
Jag är bara här som försäkring -
- men han är livrädd. Utmattningen.
Du försöker dölja det men han ser -
- och det gör det verkligt för honom.
Jag kämpar för mitt liv!
Hans liv då? Och Mays?
Visste du att hon kommit in på USC?
- Vad? När? - Hon fick nyheten för två dar sen.
Sen hörde hon om det här och jag såg glädjen rinna av henne.
Hon oroar sig för dig.
- Och hon klandrar sig själv. - Det är ju inte hennes fel.
Hennes far kan vara döende. Det påverkar henne!
Vi vill stötta dig, Michael!
- Men du skjuter bort oss. - Nej!
Jag backar undan. Så att ni får utrymme...
- ...för att lära er. - Vad?
Hur ni kan vara en familj när jag är borta.
- Stora planer i kväll? - Kanske.
Chimney bjuder ut mig. Han vill säga nåt som inte kan vänta.
- Du tror väl inte han... - Gör slut?
- Han valde en dyr restaurang. - Då måste det vara goda nyheter.
Han lät allvarlig. Och Chimney låter aldrig allvarlig.
- Tänk om... - Inte "tänk om".
Var inte personen som förutsätter det värsta. Det är mitt jobb.
Förlåt. Hur är det med dig?
Jag är fortfarande lite skakis. Igår trodde jag -
- att jag såg Greg eller vad han heter här utanför.
Du ryggar för skuggor. Det går över. Jag lovar.
Jag räknar med det.
- Vad gör du kvar här? - Jag jobbar några extra timmar.
Jag ska gå hem och byta om för... jag vet inte vad.
Önska mig lycka till.
- Lycka till. - Jag vill höra allt i morgon.
Okej.
- Så ingen karaoke i kväll? - Tydligen inte.
Jag visste att han var envis.
Men jag hoppas han tar sig samman och gör det vettigaste.
Du menar det du tycker är vettigt.
Ja, jag har ju oftast rätt.
- Hur går campingresan? - Bra.
I alla fall enligt Harry.
- Tror du honom inte? - Jodå.
Det är bara det...
...att jag oroar mig.
Tänk att jag måste förbereda honom -
- för att han kan förlora sin pappa. Han är bara tio år!
Vissa saker kan man inte förbereda dem för.
Men är inte förberedd själv.
Det är det som oroar mig. Mina föräldrar är i 70-årsåldern.
Jag har tänkt på hur livet skulle vara utan dem.
Men inte på att förlora Michael.
Hur ska jag acceptera det?
Det gör du inte. Du kan bara ta en dag i taget.
Du vaknar, andas och hoppas på det bästa.
Lättare sagt än gjort när jag inte vet hur mycket han har kvar.
Det är nog inte första gången som Harry och May tänkt på det.
Vad menar du?
Athena, du är polis. Du riskerar livet varje dag.
Tror du inte att Michael har förberett dem?
- Det har han säkert. - Men det är annorlunda.
Det här med Michael hänger över oss hela tiden.
Att jag inte kommer hem är en avlägsen möjlighet.
Kanske.
Vet du vad May sa? "Förutsatt att det blir ett nästa år."
Hon nämnde, som i förbigående, att hennes far kan vara borta om ett år.
Hon kanske har rätt. Acceptera att ni inte vet.
Låt det få er att leva som om varje dag kan vara hans sista.
Ditt andra alternativ är att leva i fruktan.
- Det är inte du. - Men jag är rädd.
Jag är rädd för vad hans död ska göra med oss.
Jag kan inte lindra deras smärta.
De älskar Bobby. Men de behöver sin far.
Barn är motståndskraftiga. De är tuffare än vi tror.
Det kanske inte känns så nu, men...
...vad som än händer så klarar de sig.
Jag hoppas att du har rätt.
Tack så mycket.
Jag har aldrig varit på en roterande restaurang.
Jag är ledsen att vi inte fick en av de yttre platserna.
Utsikten är ändå fantastiskt.
Det känns som om världen passerar oss.
- En lämplig metafor. - Vad betyder det?
Jag älskar dig.
Jag hade inte tänkt inleda med det.
Och jag vill inte pressa dig eller göra dig obekväm.
Men jag har känt mig obekväm.
Som om jag måste hålla igen.
Och inte säga vad jag känner. Så det är så jag känner.
- Du behöver inte säga det tillbaka. - Jag vet inte om jag kan.
Inte med de orden.
Jag brukade säga det ofta. Även efter att jag slutade känna så.
Det var en sköld. En automatisk respons på ett hot.
Jag förstår. Om du inte kan...
Men det är så jag känner för dig.
Jag har många känslor när jag är med dig. Glädje.
Säkerhet.
Och en miljon andra saker jag inte kan uttrycka nu.
Men...
...jag känner allt det.
För dig. Och jag är ledsen. Jag önskar att...
Nej, du behöver inte. Jag fattar. Jag älskar dig, Maddie.
Bara jag vet att du känner detsamma så kan jag säga det för oss båda.
Lycka. Det är en annan känsla.
Nu när vi vet att vi är på samma våglängd så var det en annan sak.
Du stannar ofta ganska sent och ibland hela natten.
Och jag tänkte att vi kanske borde...
- ...ta nästa steg... - Offentliga frierier är pinsamma.
Vad? Nej, Maddie. Nej.
Vänta? Vad? Nej, inte du. De!
Wendy, älskling...
Jag vill bara säga...
Herregud.
Nå?
- Nå? - Ska du öppna asken?
Se så, raring.
Förlåt. Jag är nervös.
Det är nervöst nog att fria och nu har de publik.
- Hon verkar inte säga nej. - Kanske.
Larry, din klantskalle.
- Skål. - Skål.
- Hittat den? - Inte än.
Jag hittade den.
Svaret är...
Skämtar du?
Allvarligt, Larry? Örhängen? Efter fem år tillsammans?
- Du fyller år. - Nästa vecka.
- Jag ville överraska dig. - Jag är...
...krossad!
Wendy!
Herregud, Wendy! Stäng av motorn!
Jag ringer 911!
- Det är fastskruvat. - Ja.
- Jag är chef här. Vad kan jag göra? - Kan det vändas?
- Det roterar bara medurs. - Bäckenet kan ha separerat.
- Är ni läkare? - Tidigare sköterska.
Ambulanssjukvårdare. Jag måste hitta nåt att bända med.
Wendy, jag heter Maddie. Jag stannar hos dig.
- Hur är det? - Vi borde ha gjort slut.
Ge plats. Jag ska få bort bordet. Håll henne uppe.
Wendy, gör mig en tjänst och titta ut.
Vi ska koncentrera oss på den vackra utsikten.
Du är jätteduktig. Fortsätt titta ut.
Hjälp mig med bordet. Redo? Gå!
- Det gör ont! - Okej.
Vi lägger ned henne på tre. Ett, två, tre.
Okej. Du hade rätt. Bäckenet har separerat.
Blödningar i de inre organen.
Vi behöver ett bäckenbälte. Bordsduk!
- Byt plats med mig. - Tack.
Vi ska rulla dig, okej?
- Okej, då kör vi. - Redo? Kör.
- Försiktigt. - Okej, okej.
- Försiktigt. - Det är bra.
- Jag känner mig så dum. - Nej, jag är idioten.
Jag trodde inte att du skulle säga ja.
- Men det gjorde du. - Du frågade inte.
Jag frågar nu.
Ja, Larry. Ja.
Gratulerar.
Offentliga frierier.
Du vet väl att det inte var ett frieri? Mitt, inte deras.
Inte? Tänkte du be mig att flytta ihop med dig?
Jag tänkte erbjuda dig en byrålåda.
En byrålåda?
Jag har aldrig sett den sidan av dig förut. Du räddade liv.
- Det är ganska läckert. - Detsamma.
Du är bra med händerna. Väldigt precis.
Precision är en stor grej för mig.
Tack så mycket, båda två.
- Visst. - Ingen orsak.
Om jag eller hotellet kan göra något är det bara att säga till.
En stor svit.
De sa att rummet är gratis. Jag hoppas det gäller baren.
- Herregud, jag älskar dig. - Det är säkrast för dig.
Talar Harry med Athena än?
Han somnade mitt i samtalet.
Jag sa att vi ringer upp i morgon.
Jag är ledsen för tidigare.
Att lägga det på dig så där.
Jag är också ledsen.
Jag vill hjälpa. Säg bara hur.
Harry träffade aldrig min far. Han dog innan vi...
...hann säga till någon att Athena var gravid.
Det var en massiv stroke.
Han kollapsade när han jobbade i någons trädgård.
- Det måste ha varit svårt. - Ja.
När vi fick veta att vi skulle få en pojke...
...så ville jag verkligen vara glad.
Men jag kunde bara tänka på min far.
Och att min son aldrig skulle få känna honom.
Att han aldrig skulle träffa mannen som gjorde mig till den jag är.
Men du känner ju Athena, hon hade alla svar.
Hon sa att vi skulle döpa vår son till Harry.
Efter hans farfar.
Att vi skulle prata om honom så att vår son -
- skulle känna honom trots att de aldrig träffats.
Och det gör han.
Som han pratar om din far och resorna hit.
Du höll honom vid liv för Harry.
Det är därför jag tog med dig hit.
Jag har fått 18 år med min dotter.
Jag har sett henne växa upp till en fantastisk...
...och stark ung kvinna.
- Men min son... - Är fortfarande en pojke.
Jag vill finnas där för honom. Jag vill se honom växa upp.
Men jag vet inte om jag får göra det.
Så om något händer mig så behöver jag någon.
Jag vill att du ska hjälpa till att hålla mig och min far -
- vid liv för honom.
Det ska jag göra.
Du beställde rumsbetjäning. Med levande ljus.
Vi fick ju aldrig vår romantiska middag.
En romantisk frukost låter härlig.
Så hur gick det?
Vi upplevde naturen, planterade ett träd och åt smores under stjärnorna.
Det låter roligt.
Det var det. Vi ska åka så vi är nog hemma när du slutar.
Hur mår Michael?
Han mår bra. Vi ses snart?
Var var du hela natten?
Tänk inte på det du.
- Du borde ha ringt. Jag var orolig. - Du vet.
Maddie och jag skulle prata och saker och ting...
Vad?
Tände till.
Så hur gick det igår kväll? Detaljer, tack.
- Vi fick använda ett bäckenbälte. - Sexigt.
Det är många poliser här i dag. Vad är det om?
De ska sitta med. Det står i kalendern.
Jag frågar hellre dig.
- Jamal, har du jobbat hela natten? - Det bara känns så.
Hej, jag har just stämplat in. Blev det några problem?
- Helt kostnadsfritt, som utlovat. - Perfekt.
- Precis som allt annat igår. - Vi borde klä upp oss oftare.
Jag vet inte. Det bästa hade inte med kläderna att göra.
- God morgon, Maddie. - God morgon.
Det här samtalet är inte säkert på jobbet.
- Jag måste gå. - Okej. Ring mig när du slutar.
Jag tänkte att du kan ta med dina saker...
Du ska få sitta med Maddie.
- Maddie, det här är polisman Brown. - Hej, snygging.
- Sett några bra filmer på sistone? - Var lugn.
Avsluta samtalet.
- Maddie? - Försiktigt.
Hallå, Maddie? Är du kvar?
Jag älskar dig, Howie.
Mina damer och herrar!
- Upp med dig. Upp! - Vi tar kontroll över anläggningen.
Rör er inte. Annars blir ni skjutna.
Text: Mattias Andersson www.sdimedia.com