Hej!
Řekneme „Queer“, vy „tým“.
- Queer! - Tým!
Dobrá práce. Jeď, Bobby!
- Jeď, Bobby! - Dobře, děti.
Tento týden pomáháme Stephanie Williamsové.
Jo?
A co ještě, Bobby?
- Stephanie Williamsová je z New Orleans... - Bobby, řekni nám to.
Řekni nám víc.
Tak jo, lidi.
Stephanie Williamsová je ta největší fanynka v New Orleans.
Jsem první fanynka roku New Orleanských Saints.
Nelíbám ho, protože to by bylo divný, ne?
Možná na něj občas zamrkám, ale nelíbám ho.
Saints fandím už odmalička.
A už té doby mi to upřímně dělá radost.
Mám spoustu sportovních suvenýrů.
Stala se z toho tak trochu závislost.
Sportovní oblečení nosím asi 365 dní v roce.
Když má svou slavnou basketbalovou čepici Pelicans,
lidé ji znají jako Ptačí mamču.
Je to atmoška.
Ptačí mamča je atmoška.
Stephanie a její partnerka Rachael, nebo Ray, jsou spolu šest let.
- Je to lesba? - To je velký!
Jupí, lesbičky!
Už čtyři roky bydlíme v domě mého táty
a snažíme se šetřit.
A bylo to jen tak tak, ale zvládáme to.
- Dal jsi mu Cheeto? - Ne.
Jsi...
Jejího tátu milujeme.
Je tak úžasný.
Ale přišel čas.
Přišel čas, abychom odešly.
Koupily jsme si nový dům.
Je to dům, po kterém jsme několik let pokukovaly.
Pokaždé, když jsme šly kolem, říkaly jsme si: „To je krásnej dům.“
A teď je náš!
Je to pro nás nový začátek.
Každý den mi připomíná, že čeká.
Čeká na ten prsten.
Já si jen nikdy nebyla jistá, že řekne ano.
Není moc sebevědomá, a to hraje velkou roli.
A to je pro mě jako pro partnerku těžké.
Víte?
Rachael nominovala Stephanie, protože od té doby, co jsou spolu,
se Stephanie podle Rachael stala stínem svého bývalého sebevědomého já.
Ne!
To je faul!
Když jsem Stephanie potkala, pořád nosila roztomilý oblečení.
Byla fakt sebevědomá a pořád šťastná.
Ale sebevědomá Stephanie, kterou jsem poznala před šesti lety,
už tu není.
Být gay na jihu je těžký.
Stephanie trápí rozpaky, obavy a nejistoty,
které jí brání žít svůj život naplno.
Co se stalo?
Stala se jedna věc, kvůli které jsem se začala cítit jiná.
Ten okamžik se mnou žije každý den.
Je těžké být jiní
a neumět ovládat, že jste jiní.
A pak vás za to lidi nenávidí, aniž by vás poznali.
Místo aby byla šťastná,
pořád řeší to, co si myslí ostatní,
a svůj vzhled.
Je hrozné to sledovat, ale jen moje ujišťování nestačí.
Musí pro sebe udělat něco sama.
Stěhování do společného domova je šance na nový začátek.
- Musíš se uvolnit, holka. Relax. - Já vím.
Nikdy neměly hosty, takže Stephanie a Rachael
koncem týdne pozvaly rodinu a přátele do svého nového domu.
Rachael doufá, že Stephanie na sebe bude tak hrdá,
jako je být fanynkou Saints.
Mám strach.
Ale je načase, abych zamakala
a byla svým lepším já,
abych mohla být lepší partnerkou.
Miluju ji
a chci, abychom jednou byly dvě babky,
víte co,
zestárly spolu.
Naším úkolem tento týden je pomoct superfanynce z New Orleans,
aby začala fandit sobě!
Ano!
Jdeme na to!
QUEER TÝM
PRVNÍ DEN
ZMĚNA JE DĚSIVÁ
DŮM TÁTY STEPHANIE
Trvalý domov. Mysli na to. Trvalý domov.
Haló?
Vidíš ty podivíny za oknem tady za tebou?
Nechceš nám otevřít?
Ani ne.
Pusť nás dovnitř!
- Panebože. - Ahoj.
Ahoj!
- Jak to jde? Rád tě poznávám. - Ach bože.
- Ahoj! Těší mě. Jsem Tan. - Těší mě, Tane.
- Ty máš ale krásnou pleť. - Panebože.
- Jak se máš? - Dobré ráno.
Panebože.
Viděla jsem v okně obličej a úplně jsem...
Jsme v New Orleans. Nemůžeš někomu zírat do okna!
Máš ty nejkrásnější hnědý oči.
Když s někým navážeš oční kontakt, je to síla.
- Není krásná? - Jsi nádherná.
Já si říkal, že se díváš na mě. Naprosto to vidím. Fakt roztomilý! Jo!
A to ti bylo dost nepříjemný.
Sledoval jsem tvou řeč těla. Byla jsi uzavřená.
„Prosím, já nevím. Prosím.“
Vidím spoustu krabic.
- Chystáte stěhování. - Ano.
Je tu fakt nepořádek.
Můj domácí maják.
Pečivo.
Kde ho máte?
Výborné.
Máte tu bábovku.
- Kupovanou. - Ale to se mi líbí.
Vím, že jsem tu, abych pomohl Stephanie,
ale nedošlo mi, že tu bude tolik
kupovaného pečiva.
- Co to je? - Pralinky.
To je fakt pohodlný. A můžeš si to zavázat.
Přesně takovou kdysi měla Björk!
- Touchdown! - Ne, to je jiný tým.
Ale ne!
Tohle je basketbalový tým.
Ale počkej. Ty. Ale...
Basketbal.
Fotbal.
Tady z toho se stalo úložiště pro sportovní suvenýry.
- Co tu dělá sedačka ze Superdome? - Je to jako bys tam byl.
Je tu hromada sportovních suvenýrů, vybavení a tak.
Neznám technické výrazy. Všude sportovní haraburdí.
No tak.
Tohle je prostě moc.
Tohle snad ani není domov.
Měla to být moje skříň.
Vypadá to jako zchátralé sportovní muzeum.
Tohle trvá už asi tři roky.
Páni.
- To je fakt super! - Vážně?
Ale ona je mnohem víc než to.
Tak mi pověz, jaké to je,
že jsi poslední čtyři roky doma, že?
Jo?
Tolik? A nekončí to.
Bylo to moc.
Vybralo si to psychickou daň na mně i Rachel.
Nemáme žádný osobní prostor
ani abychom se mohly mazlit nebo...
Je to zdravotní sestra.
Někdy se chce vrátit domů a uvolnit se.
Jo.
Trávit ten čas s tátou není nutně to nejlepší.
Ale myslím, že jsem tu neviděl žádné vaše fotky.
Ne.
Takže ona se tu čtyři roky cítí jako host.
- Tak nějak. - Jo?
Ale ten nový dům,
je to šance některé ty křivdy napravit.
Rozhodně. Ano.
Možná by stačil pro sportovní suvenýry jen pokoj.
Jeden pokoj?
- To, že můžeš mít... - Já vím.
...celou místnost jen pro suvenýry,
je šílený.
- Máš recht. - Tak jo. Dobře.
Mám ráda makarony se sýrem.
Páni, ty si tu ty makarony štosuješ!
Upravuješ to vůbec nějak? Přidáváš hrášek?
Já bych... Hrášek? V makaronech?
- Miluju v nich hrášek. - Ne. Ani náhodou.
Kdybych se Ray zeptal, jaké máš největší chyby,
co se týče vaření.
- Za co ti nadává? - Za všechno.
Tak to se ani nemusím ptát.
- Vůbec nejí zeleninu. - Jím kukuřici.
- Pokud není uvařená. - Jím kukuřici.
Kukuřice je škrob.
Jídlo, co chutná zeleně, mi nahání strach.
Je to fakt!
Pro tuhle konverzaci jsem ten nejhorší. To zní dobře.
- Postarejte se o mou holku. - Jo. Slibuju.
Vraťte mi mou sladkou, sebevědomou a krásnou přítelkyni.
- Jo. - Potřebuje to.
- To dáme. - Díky všem.
Chce pro tebe to nejlepší.
Já vím, a co se týče výživy, mám na ni hrozný vliv.
Jím fast food. Jím smažené jídlo.
Můj táta a Rachael obvykle jedí zeleninu.
Táta jí dělá saláty.
Tak jo.
Já se prostě neúčastním.
Já dělám jen to, co znám, a...
Jen u jídla, nebo i u jiných věcí?
Ve všem.
- Dobře. - Jako třeba tohle.
Na tohle jsem zvyklá.
Ale co budeme dělat tento týden?
Budeme dělat trochu neobvyklé věci.
Bylas fanynka Biebera?
Máš jeho sestřih.
- Ach bože. To miluju! - Ne, je jako Pete Wentz.
Jako Pete Wentz? Je to Pete Wentz.
- Je to Pete Wentz. - Vážně?
- Jo, taky jsem ho měl. - Co je na něm špatného?
Ne, já ho měl taky!
Takový sestřih jsem měl asi tři roky.
Ano, klidně se mi smějte.
Tehdy to frčelo!
Bylo to sexy!
Přiznávám se, použil jsem tvůj Listerine.
Dobře. To nic.
Takže... Jo, povídej.
- Tohle je strana Rachael. - Dobře. Hezky.
- A tahle je moje. - Tak jo.
- A pak tady vidím tu pomádu. - Jo.
To máš na hlavě dneska?
Jo. Pomáhá mi to s pěšinkou.
Ano, to vidím.
Tohle jsou muka všech lidí, kteří neví, jak si upravit vlasy,
a je tam dost silná vrstva,
skoro jako přilba...
Je to skoro jako...
Ne, to nemůžu říct.
- Žeru to. - Moc?
Ne, tak akorát, královno.
Není to tak akorát.
A nemůžu to říct. Nedokážu se k tomu přinutit.
Vypadá jako Eric Trump mladší v ženském provedení.
Jo? Řekl jsem to.
Bez vousů. Když si odmyslíte vousy.
Moc zlý. Je to moc zlý.
Ale je to tak.
Máš dobrý pocit z toho,
jak se cítíš a jak vypadáš?
Mám velmi nízké sebevědomí.
Lidé to neví, ale je to tak.
Tak jo.
Jedna z věcí, kterými začneme, když už tady máme zrcadlo,
je říkat sama sobě pozitivní věci,
jako třeba: „Naprosto se přijímám.“
„Naprosto se přijímám.“
Ruce podél těla.
Není to snadné.
I když tomu nevěříš, mohla by sis alespoň malinko
začít říkat:
„Dobře, možná bych se mohla úplně přijmout
taková, jaká jsem.“
Naprosto se přijímám.
Ještě dvakrát.
Naprosto se přijímám.
Ještě jednou.
Naprosto se přijímám.
Vůbec to necítím. Ani se nechci podívat. Já...
Ale tyhle věci se projevují různými způsoby.
Stephanie vždycky získávala své sebevědomí z fandění Saints,
ale když Stephanie začne mluvit o sobě,
to sebevědomí mizí,
a ona si zaslouží vidět svou krásu. Je báječná.
Takže se pustíme do nádherného objevování.
Nic víc neděláme.
Silná mrcha.
Stephanie, tvůj šatník.
Bože, je tak narvanej.
Vytáhnu odsud pár sportovních věcí,
abychom měli víc místa.
- Hádám, že tohle se stěhuje s tebou. - Jo.
Dobře, vidím spoustu polokošil a triček.
Naprostou horu.
Nerada nosím těsné oblečení,
takže nosím věci, které jsou možná trochu větší.
- Tohle. - Je to zvyk.
- Jo. - Tenisky. Basketbalové kraťasy.
Na vysoké jsem hrála basket, takže basketbalové kraťasy nosím ráda.
Dřív ses v oblečení snažila víc.
- Ano. - Chybí ti ty časy?
Chybí mi pocit, jaký jsem měla, když jsem se vymódila,
ale někdy mě lidé soudili kvůli tomu, jak vypadám.
Je to proto, že když jsi mužnější,
lidi automaticky předpokládají,
že musíš být lesbička?
Ano. Tak jsem začala nosit oblečení Saints
a vysílat pozitivní signály, nebo věci New Orleans.
Když jsem Ptačí mamča, můžu objímat děti a mluvit s nimi
a lidi vidí, jaká jsem, než mě začnou soudit.
Jo, ostatní jsou šťastnější, když „zapadáš“,
ale pak ztrácíš sebe sama.
Chci, abys vypadala hustě.
Ale jak to vypadá?
To ti tento týden ukážu, ale ve tvé skříni to nebude!
Ano. Do toho, Saints!
Jste jedničky. Do toho, Saints!
Dost sladký.
Když jsem vešel, všude byl jen sport
Zeptal jsem se Rachel, když jsi sbírku začala.
Prý před třemi lety.
Stalo se něco před třemi lety?
Došlo k situaci, která pro mě znamenala zlom.
Šly jsme do baru.
Sedly jsme si na jídlo. Byly jsme tam už nějakou dobu.
A pak přišla nějaká paní se svou dcerou
a nebylo, kam si sednout.
A já si povídám: „Víte co?“
„Jsem ochotná vstát a nechat jim své místo,“
a tak jsem to udělala.
A pak s ní její dcera mluvila
a říkala spoustu homofobních a nenávistných věcí
a pošklebovala se tomu, jak vypadám.
„Je to ona, nebo on?“
Poprvé v životě jsem se cítila tak neuvěřitelně malá.
A od té doby mi
opravdu záleží na tom, aby byli ostatní spokojení.
Třeba nechci nikam vystavovat naše fotky,
protože to pak táta musí vysvětlovat.
Když jdeme ven, chci ji držet za ruku,
ale dost často to neudělám
a vím, že to je pro ni těžké.
Hodněkrát ji to dostalo.
Jo.
Stephanie věří, tomu, co jí lidé říkají,
že se musí skrývat,
a to je problém.
Kdy ses začala identifikovat jako lesba?
V druhé půlce střední. Ke konci střední.
Jak to vzala tvoje rodina?
Máma a táta mě příjemně překvapili.
Oba byli tak otevření.
A co tví sourozenci?
Můj nejmladší bratr Alex žije tady.
Jsme si dost podobní.
Můj bratr Mark, můj prostřední bratr, žije v Chicagu.
- Je taky gay. - Páni. Dobře. Dva gay sourozenci.
- Jo! - Tak jo.
Promluvila sis o tom incidentu mluvit se svým bratrem?
Nikdy.
Proč se na něj neobrátíš? Pochopil by to.
Když o tom mluvím, začnu být emotivní
a začnu se rozčilovat.
Protože si nejsme tak blízcí.
Někdy bych si přála být blíž.
Chceš být šťastná?
Jo.
Tak si nejdřív musíš sundat tu masku.
Nebo ve tvém případě sundej tu čepici.
Je to pravda.
Musíš shodit tu čepici.
Pojďme dovnitř.
- Díky za sdílení. - Díky.
Ale nelíbí se mi, že pomlouváš čepici.
Ta čepice musí pryč.
Tak jo! To je ale nádherná, čistá skříň.
- Bobbíku! - Proboha.
- Tak jo, Tanny. Jdeme. - Hotovo. Konec.
- Jdeme. Ahoj, dome! - Nový dům!
Doufám, že se její táta nezlobí, že jsem ukradl bábovku.
Myslím, že ho ta bábovka naštvala.
ŘEDITELSTVÍ ÚŽO PĚTKY NEW ORLEANS, LA
Mým největším úkolem je naučit Steph,
že všechno v jejím domě
by se nemělo točit jen kolem toho, co miluje,
ale je důležité myslet na to: „Co bude milovat Ray?“
„A co budeme milovat společně?“
Stalo se něco, co změnilo trajektorii toho, kým byla
jako hrdá lesbička,
ale Stephanie si musí uvědomit, že ji její rodina může podpořit.
Jen se musí zeptat.
Neví, v čem by se mohla cítit dobře,
když jde o oblečení.
Chci jí ukázat, že může vystoupit ze své vlastní komfortní zóny
a soustředit se na novou, hrdou, queer Stephanie.
Tím, že dělá jen to, na co je zvyklá,
brání si žít život jako ve svých nejdivočejších snech.
Chci se Stephanií pracovat na tom, jak identifikovat a oslavovat
její už tak oslnivou vnitřní krásu.
A moc se na to těším, protože připravujeme velkou změnu.
DRUHÝ DEN
KDYŽ NĚKDO ŘEKNE, ŽE JSTE DIVNÍ, PODĚKUJTE MU. - ELLEN DEGENERES
Dobře, kdy jsi naposledy nakupovala?
Vyhýbám se tomu jako čert kříži.
Tak moc víš, jak se identifikuješ jako queer žena,
že to bude náš kámen úrazu.
Stydíš se za svou homosexualitu?
Nestydím se za ni,
ale řekla bych, že si připadám jako problém pro ostatní.
- A tak se snažím hodně krotit. - Jo.
Řeknu jedno.
Je to něco, v čem se spousta z nás ztrácí.
Já dělám to samé.
Já jen vím, že pro mé pohodlí a bezpečí
někdy není vhodné nosit podpatky ve svém maloměstě.
- Tak to je. - Jo.
Takže to stoprocentně chápu.
Ale tohle je jen maska, kterou si nasadíš,
aby tě ostatní dokázali lépe strávit.
Nedokážu si představit, že si říkáš: „Víš, v čem budu fakt sexy?“
„V kraťasech na basketbal a mikině.“
Ne? Nemám pravdu?
Ne, pokud ten den nehraje nebo něco.
Jo, a v den hry to chápu.
Doufám, že se nám to podaří vymyslet tak, aby ses stále cítila sama sebou,
ale aby to byla tvoje verze, na kterou budeš na veřejnosti hrdá.
To bych chtěla. Opravdu.
Já ti pomůžu s oblečením.
Ale to je jen třešnička na dortu. Zbytek dortu jsi ty.
Vidím, že se trochu bojí toho, do čeho ji navleču,
ale potřebuju, aby pracovala na tom, kdo je.
Hrdá lesba, hrdá žena.
Nechci, aby měla pocit, že se musí zmenšovat.
Není se za co stydět.
Když to můžu vykřičet do světa já, pak i ty.
Jo!
Pojď sem.
Řekni mi, co si myslíš, a pak se o tom pobavíme.
Už dlouho jsem si nezastrčila košili do kalhot.
Když si košili zastrčím do kalhot,
přijde mi, že mám trochu odhalené břicho,
takže se ctím trochu nesvá. Obvykle nosím volné oblečení.
Kdyby to nebylo zastrčené, viselo by to až sem.
Pak bys měla dlouhé torzo a maličké nožičky.
Nic moc.
Co schováváš?
Podívej. Není to ploché jako palačinka?
Ano, právě jsi mi sáhla na penis. Je to...
Jo!
Ale...
- Už je to... - Už je to dlouho.
Už je to dlouho, co mi dáma sáhla na penis!
- Páni, dobře. Jo. - Podívej.
Když se podíváš z boku, není to ploché?
Tak trochu.
Bylo by snadnější přidat něco navrch,
abychom ty proporce upravili?
- Jo. - Tak jo.
Pojďme tě navléct do něčeho, co ti dodá větší sebejistotu.
Dobře!
Pojď se na sebe podívat.
Máš na sobě tričko,
ale máš i něco většího, co zúží každou oblast, kterou chceš.
Kdyby sis něco takového vzala před Rachael,
uviděla by, že se cítíš pohodlně,
vypadáš ležérně, ale je to pořád stylové.
Není to jen o tom se schovávat.
Jo. Bylo by to jako nebe a dudy.
Byla jsem trochu skeptická, ale líbí se mi to.
Dobře.
Bála jsem se, když jsi vytáhl všechno ze skříně
a hodil jsi to na hromadu.
Je strašidelné říct: „Zbav se téhle části sebe.“
Já vím.
Jen se snažím vytěžit to nejlepší, ne tě změnit.
Za to jsem opravdu vděčná,
protože tady chce pořád někdo měnit to, kdo jsem.
Dobře, převleč se zpátky do basketbalových šortek a trička Saints.
- Díky. - Díky, Tane.
Vypadá božsky.
V kuchyni jsem nikdy nebyla.
Nikdy v kuchyni restaurace? Takže tohle je poprvé.
- Jsi moje poprvé. - Jsem tvé poprvé!
Je mi velkou ctí.
- Dobře. Chceš udělat dojem na Ray? - Ano.
Ukážeme jí, že jsi velmi schopná
připravit a jíst zeleninu.
Takže uděláme úžasný salát.
- Salát? - Je fakt super. Salát.
- Promiň. Už jsi... - Od salátu neposlouchám.
Ještě jsem nepotkal dospělou dospělačku...
To je dost zelené.
...co má dům a vážný vztah,
co se tak strašně bojí zeleniny.
Nemůže dělat jen to, na co je zvyklá. Musí zkoušet nové věci.
Zkusíš aspoň ochutnat?
- Zkusím. - Dobře.
Ale děsí mě to.
Chci jí ukázat, že ovoce a zelenina by měly být součástí stravy.
Takže ji ohromím, jako film od Michaela Baye,
a zkusíme spoustu různých věcí.
Dobře. V létě se k sobě krásně hodí
meloun a rajče.
- Vážně? - Ano.
Tvá oblíbená „zelenina“.
- Teď je nadšená. - Teď to chápu.
Víc kukuřice.
Přilíváme do ohníčku. Víc kukuřice!
- Teď si dáme avokádo. - Dobře.
Co by řekla Ray, kdyby tě teď viděla?
No, byla by fakt ohromená, kdyby mě viděla ochutnávat věci.
- Ochutnávat? - Jo.
Vážně ji miluješ.
- Vidím, jak se na ni díváš. - Moc.
Jsme spolu šest let, ale chci dalších 60.
- Jo. - Víš co.
Měla jsi někdy něco, co oslavuje tebe a tvůj život?
Jaký z toho máš pocit?
Je to neuvěřitelně zastrašující.
Jo.
Na té kolaudace bude nejbližší rodina a nejbližší přátelé
v našem prostoru.
Pod naším velením.
Moje rodina nás vidí a ví, že jsme spolu,
ale nikdy jsem neřekla: „Tohle jsem já,“
a „Tohle potřebuju,“ a „Ber, nebo nech.“
Jo. Chápu.
Když jsem vyrůstal a došlo mi,
že části mého já se líbí kluci,
opravdu mě to vyděsilo.
A když jsem trávil čas s tátou, říkal jsem:
„Dobře, pojďme se bavit o tom, co je pro tebe normální.“
- A hodně jsem se schovával. - Jo.
- A je to vyčerpávající. - Je to dost vyčerpávající.
Je mi z toho smutno. Vím, že i ona je smutná.
- Jasně. - A to není fér.
A není to jen tak, ovlivňuje to tvou vnitřní pohodu.
Opravdu chceš strávit svůj život tak,
že budeš lidem dávat to, co od tebe očekávají?
Ukaž jim jinou stránku.
Jo.
- Jo. - Nejsem jen šílená fanynka.
Jasně.
Je to v tobě, je to tvoje část, ale není to zdaleka to jediné, co jsi.
Ale teď víš, že to takhle dál nejde,
protože chceš změnu.
Jo.
A celé to začíná okurkou.
Je to jen zelenina.
Jen myšlenka na křupavou zeleninu mi vadí.
Dobře. Máš chuť aspoň trochu ochutnat
a zjistit, jak se cítíš?
Ale bude to chutnat fakt zeleně.
Bude, protože je to velmi zelená zelenina.
Jen to, aby ochutnala kousek okurky, je dost proces.
- Můžu si ukrojit méně? - Jo, samozřejmě.
Ona ucukla.
Pomaličku.
Ty se fakt bojíš.
To zvládneš.
- To ušlo. - Moc ti to nechutnalo.
Nemůžu uvěřit, že jsem nezvracela.
Dobře. Necháme je být, protože ti očividně tolik nechutnaly.
Děkuju.
Víte co?
Pokrok, ne dokonalost. Aspoň jí čerstvé jídlo.
A teď vezmu své pepitas.
- Dýňová semínka. - Dýňová semínka?
- Jo. - Tak jo.
Nádhera. Už jsme skoro v cíli.
To neměla být narážka na sport.
To nic. Já to ocením.
Červená cibule je trochu intenzivní.
Ale když ji trochu namočíš do vody, zbavíš se té intenzity.
I když ji tam pár minut necháš.
A ještě krásně krémový dresink.
Tak jo, pojďme na to.
Páni. Tak jo.
To nic.
Je to jen salát.
Je to spousta zelené, kamaráde.
Nechci, abys to celé snědla.
Jen každý trochu ochutnáme.
- Tak jo. - Jasně.
Nejdřív ty. Tak jo.
- Ve skutečnosti to chutná moc dobře. - Prosím?
Vidíš?
Nečekám, že si bude vařit brokolici
pět dní v týdnu,
ale když děláš neobvyklé věci, můžeš se toho spoustu naučit.
Fakt dobrý.
Vážně?
A možná ochutnáš něco jiného, než instantní makarony se sýrem.
To je šílený. To mě ohromilo.
Ano! Nezapomeň na to, až budeš příště v drive-through
nebo ve fast foodu.
Mysli na mě.
Řeknu si „ne, ne, ne“.
TŘETÍ DEN
- BEZ KOMUNITY NEEXISTUJE OSVOBOZENÍ. - AUDRE LORDE
NOVÝ DŮM STEPHANIE A RACHAEL
Myslím, že Steph nikdy nepřemýšlela o tom, co patří do domu,
a co jde do jejich domu jako domu páru.
A ne jen místo na přespání plné sportovních suvenýrů.
- Můžeme? - Ano.
Až po tobě.
Říkáš si: „Proč mě vzal do baru?“
Je někde pět večer?
Někde určitě je.
Řekla jsi mi, co se ti stalo,
když jsi někomu nechala své místo v baru,
a že se kvůli tomu cítíš dost nepříjemně.
Jo.
Ale myslím, že to není všechno.
Jo. Chci říct, že si takové věci denně opakuji,
když jdu po ulici nebo se psem.
Víš, já...
I když dali Fanouška roku na sociální sítě,
byla v tom vláknu spousta negativních věcí.
Každý den.
Slyšela jsi někdy o vnitřní homofobii?
- Ne. - Dobře.
Vnitřní homofobie je, když máš pocity, myšlenky a nápady,
které ses naučila od okolního světa a jsou negativní,
ale začala jsi je brát jako své vlastní
a staly se součástí tebe.
Vždycky jsem to brala tak, že se snažím lidi potěšit,
nebo jsem chtěla, aby se cítili příjemně.
To je doslova jeden z prvních činů vnitřní homofobie.
Řekneš „Nechci, aby se cítili nepříjemně,
tak budu popírat sama sebe.“
„Nebudu někoho držet za ruku,
protože nechci, aby se na nás lidi divně dívali.“
„Necítím se na to mít dítě,
protože nechci, aby mě moje dítě vysvětlovalo.“
„Nechci tu mít fotku, aby to můj otec nemusel vysvětlovat.“
Sama jsi o sobě řekla „to“.
Tak se někdy cítím.
Já vím.
To je ta homofobie, kterou jsi dostala zvenčí
a kterou si teď sama říkáš.
Když se nastěhuješ do nového domu, jen si tu zátěž vezmeš s sebou.
Jo.
Protože je to snadné. Je to pohodlné. Je to...
„normální“.
Každá komunita, do které jsem se snažila zapadnout,
co jsem byla v Severní Louisianě,
mi říkala: „Tohle je tvoje místo.“
A byl tam doslova jeden nebo dva gay bary
a oni mi říkali: „To je tvý místo. Tvý jediný místo.“
Naprogramovala jsem se tak, že si říkám: „Můžeš jen tohle“
a „Můžeš jen tamto“.
„Nemůžeš být taková nikde jinde.“
Cítím se trochu zahnaná do kouta.
A...
Mám pocit, že ten strach přikrmuji,
kvůli tomu, co by se mohlo stát, nebo co se stalo.
Tak to je.
Jo.
Když jsi v prostoru, kde nemůžeš být sama sebou
a kde se tvými slovy: „cítíš zahnaná do kouta,“
jako bys nemohla být,
pak se ta vnitřní homofobie bude jen zhoršovat.
Není fér, abys byla v koutě
a aby ostatní svobodně žili.
Tak to nejde.
Je to hrozně těžký.
Já vím.
Chápu realitu světa, ve kterém žijeme,
ale na naší komunitě je krásné to, že jsme vítězní a nezlomní,
a dokonce i do těch nejtemnějších míst dokážeme vnést světlo.
Je těžké najít lidi, kteří to chápou.
Já vím.
Proto jsem se ptal na tvého bratra, který je také součástí komunity,
ale se kterým nekomunikuješ.
Proč?
Je si velmi jistý tím, kým je.
A přijde mi, že co jsem byla v Chicagu,
má víc prostoru být sám sebou.
A tak může dělat to všechno,
být hrdý a dělat věci, které tě stimulují.
No tak, je to tvůj bratr.
Je gay. Myslíš, že neví, co všechno jsi zažila?
- Možná. Já nevím. - To nevíš.
Nechci nikoho zatěžovat.
Ale potřebuješ podporu, abys někomu mohla říct:
„Cítím se v pasti a je to pro mě těžké.“
„Potřebuju tě.“
Někdy by se mi to hodilo.
Řekla jsi mu to někdy?
LGBT komunitě se daří,
protože chápeme, že podpora je důležitá.
Ahoj, Steph.
MARK MLADŠÍ BRATR STEPHANIE
Jak se máš?
Pozval jsem bratra Stephanie, protože potřebuje od někoho podporu,
aby získala tu odvahu a strhla ty zdi
a postavila se tomu, co se vlastně děje.
Tak jo.
Chci, abys s ním mluvila. Je přímo tady.
Žít tady je hrozně těžký.
Posledních pár let je pro mě opravdu boj.
Stalo se toho hodně.
A už dlouho jsem na sebe tvrdá, Marku.
Bože, Stephanie.
Vždycky jsi mi připadala jako hrozně dobrej člověk.
Ty se mnou nemluvíš.
V mojí hlavě jsi moje úžasná sestra.
Díváš se na mě a vidíš někoho silného.
Ale to, co vidíš, je to, co chci, aby lidi viděli,
ta fanynka a ptačí mám
a věci, které... Které ke mně přitahují radost,
protože uvnitř moc šťastná nejsem.
Jo. Já vím. Chápu to.
Ničí mě vidět, jak s tím bojuješ.
Kéž bys o tom se mnou mluvila.
Řekla mi, že se necítíš dobře.
Byl bych tady vcukuletu.
Vždycky jsi tak zaneprázdněný
a tak šťastný
a snažíš se žít svůj život,
tak nechci obtěžovat.
Chci tu pro tebe být.
A chci... Nechci, aby ses takhle cítila.
Jsi připravená najít štěstí jako Stephanie,
ne v těch ostatních věcech?
Nebude to hned.
První krok je najít si podporu.
A tu máš v Ray.
Ale taky ji máš tady.
Jako tvůj bratr jsem tady.
Připadám si jako malej kluk na tvém basketbalovém zápase.
Fakt se tak cítím.
Pořád jsem tvůj největší fanoušek.
Víš, a já... Mám tě moc rád.
Vážně.
Na naší komunitě miluju to, že oslavujeme.
Vždyť tu doslova pláču a smrkám,
takže nemyslím, že potřebuju slavit.
Ne. Jdeme slavit, zlato.
Dobře, osušil jsem si slzy.
Teď jdeme pařit.
Protože Stephanie si musí uvědomit, že tu jsou lidé a komunita,
kteří ji chtějí podpořit přímo tady, v Nole.
Pojďme se pobavit.
Ukážeme, jak se to dělá.
Ahoj!
- Už je to tak dávno. - Já vím.
- Jsi její bratr? - Jsem. Jo, jsem Mark.
Těší mě.
To je můj manžel, Mark.
- Ahoj, Marku. - Ahoj. Jak se máš?
- Tohle je můj manžel, Dewey. - Jak se máš?
Lidi, tohle je Kev.
Tak kdy jsi se přiznal?
Bylo to asi pět let po Stephanie.
Bez ní bych to měl mnohem těžší.
- Byla první, komu jsem to řekl. - Jo? To je nádhera.
Já to věděla.
Do toho, Tanny!
Když jste součástí LGBTQIA + komunity,
tolik toho slyšíte o konceptu své zvolené rodiny.
Stephanie ve svém životě potřebuje lidi, kteří jsou queer, přátelé,
kteří ji vidí a oslavují ji a vědí, s čím bojuje.
Musíte se obklopit lidmi, díky kterým se cítíte milovaní a v pohodě.
Cítíme se jako doma. Jsme uvolnění.
Nacházíme naši queer radost.
Na jižanské lesbičky.
- Jo! - Na jižanské lesbičky!
ČTVRTÝ DEN
- NEODKLÁDEJ RADOST. UŽÍVEJ SI JI! - EDIE WINDSOROVÁ
Vítej v Bandit Hair Company.
To je hezký.
Hannah, jsme doma.
- Stephanie. - Těší mě.
Moc mě těší.
- Není to tady k sežrání? - Je to boží.
Tohle je takovej queer podnik.
- To se nám líbí. - Ano.
Můžeme si tu udělat pohodlí?
- Jo. - Jdeme dovnitř. Posaď se.
Dobře, upřímně...
Jen ti trochu rozcuchám vlasy, protože víš, co mi došlo?
Vypadá to jako helma.
- Nepohnulo se to. - A odjakživa jsi bruneta?
Ano, odjakživa. Nikdy jsem si vlasy neobarvila.
No hovno.
Fakt.
- Takže tohle jsou úplně panenský vlasy. - Jsou to panenský vlasy.
„Panenský vlasy.“ Ten tvůj jižanskej přízvuk.
- Můžu ti prozradit svůj nápad? - Dobře.
- Chci to zkrátit. - Dobře.
A chci blond.
Dýchej. Rozdýcháme to.
Otevři pusu.
Ale blond? Jako...
Tak jo.
Tady jsou pro a pro.
- Všimla sis toho, co tam nebylo? - Proti.
Přesně, zlato.
Myslím, že by ti to mohlo dodat sebevědomí,
objevit novou stránku sebe sama,
a mám pocit, že přišel čas, abys byla jako Ariana Grande
a osvobodila se.
Je to těžký. Nedokážu si to představit.
Další pro.
Silná lesba nikdy není silnější, než když si odbarví a natónuje vlasy...
Hlavně když je to její poprvé. To je...
Jak vezmeme někoho, komu chybí ždibíček sebevědomí?
Zlato, uděláme trochu...
Odbarvení a tón, zlato.
Mé panenské vlasy jsou ve tvých rukou.
Jdeme na to!
Sečteno a podtrženo, Stephanie má mnohem víc odvahy, než si uvědomuje.
Já rád hodím točeňáka.
Bude to světlý a jasný a řeknete: „Cože?“
„Jmenuji se Stephanie a všem vám ukážu.“
Jdeme na ten střih a odbarvení.
Je to na tobě.
Vidíš, jak je ten tvar sexy, když to ostříháme na stranách?
Jo. Už nevypadám jako sirka.
Proč jsou queer lidi tak sexy a talentovaní?
Přijdu si jak s duhovou přehazovačkou.
- To je ono. - Ano, jasně duhová.
No, Ray se z toho zblázní.
Máme tu kolaudačku.
Lesbičky si dávaj francouzáka před rodinou.
Na kolaudačce.
Bože, to je jak nová písnička Taylor Swift.
Lesbická láska.
Je to jako Taylor Swift a Melissa Etheridgeová.
Miluju to.
To je kombinace, kterou jsme vždycky potřebovali.
- Už není cesty zpět. - Jo. Není cesty zpět.
Žádný návrat netolerujeme.
Nemůžou říct, že jsi do toho nešli s hlavou otevřenou.
Vážně ses do toho opřela.
Tohle je jedna z mých největších změn
v historii Queer Tým, zlato.
Tahle proměna je kurva obří.
A jsem na Stephanie fakt hrdý, že tu změnu přijala.
Panebože, vypadá to úžasně.
Davy šílí.
Ano!
- Připravená? - Ne.
Fakt se bojím.
Vypadáš... Vypadá to úžasně.
Tak se podíváme. Můžeme?
Tři, dva, jedna.
Nová Stephanie.
Ty krávo!
Jonathane.
Panebože.
Je to dobrý, ne?
Panebože.
Tak pojď. Podíváme se na to zblízka.
Ježíši.
Hraj si s tím. Osahej si to. Projeď to prsty.
Nevypadá to parádně?
Je to provokativní i v pohodě.
- Je to hustá Stephanie. - Mnohem hustější, než jsem kdy byla.
Pojď sem. Pojď do přirozeného světla.
A upřímně, trochu se soustředím na nás,
protože bych chtěl, abys na sebe byla trochu pyšná.
Jako: „Právě jsem přijala obrovskou změnu
a i když je změna těžká,
já to sakra udělala.“
Asi poprvé ve svém životě
jsem se si podívala do očí.
Nikdy jsem se si nedívala do očí.
Celkem se mi to líbí.
Já vím! Vidím, se ti to začíná líbit!
To je neuvěřitelný.
Síla Ellen DeGeneresové tě provází, drahoušku.
NOVÝ DOMOV STEPHANIE A RACHAEL
ANTONI POJĎME NA VEČEŘI
- Jsou tady! - Pojďte, ňoumíci.
To je nádhera!
Je to boží.
Blonďatá sexbomba!
- Ty jsi... - Tanovi sklaplo jak nikdy.
- Fakt ti to sluší! - Nemůžu tomu uvěřit.
Vypadáš... Promiň, že jsem tě praštil. Vypadáš božsky!
- Počkej, až uvidíš interiér. - Jo.
Jdeme na to.
Panebože.
Páni.
Sportovní suvenýry jsou opravdu super, když je správně vystavíš
a nejsou jen na hromadě.
Vypadá to fakt hezky a vkusně.
A můžeš s nimi pohybovat.
Jednu helmu vyndáme, odložíme, dáme tam jinou.
A ti dva zadáci se mi dost líbí.
- Můj bože. - To byla špička ledovce.
- Jo, jen počkej. - Jo.
Panebože!
Nekecej.
- Panebože! - To je úchvatný.
Bobby, tohle je elegance, zlato.
Fakt šik.
- Podívejte se na fotky! - Že jo?
To je nádhera!
Cítím se jako doma. Víte?
Vy jste ztělesněním úspěšného vztahu.
Měla bys na to být hrdá a ukazovat to.
- Moc děkuju. - Rádo se stalo.
Podívej se ven!
Vlastně pojďme ven. Připravená?
- Připravená. - Jo?
Panebože, Bobby!
Je to rozšíření domu. Máte dvojnásobnou plochu podlahy.
- Ta zahrada! - Ohniště!
- Opékačka. - Posezení.
To je neuvěřitelný.
Tenhle zahradní nábytek má jednu super vychytávku,
a to, že to má vestavěný kryt.
- To je neuvěřitelné. - Nádhera.
- Na polštáři je suchý zip. - Fakt chytrý.
A bum.
- To je paráda! - Ano.
Uvnitř je toho mnohem víc. Chceš to vidět?
Já už nemůžu.
- Ale můžeš. - Mnohem víc.
Panebože!
To je neskutečné.
- Cože? - Ten strop.
Panebože!
Natřel jsem strop natmavo, protože máte krásné, vysoké stropy,
ale nebylo to vidět.
- Neuvěřitelné. - Ty noční stolky jsou krásné.
To je nejhezčí ložnice, co kdy udělal.
Tohle je to největší požehnání mého života.
Věděla jsem, že to bude náročný a těžký proces,
který jsem si ani nedokázala představit, i když jsem se snažila.
A vy hoši jste... Jste úžasní.
Jste úžasní lidé.
- Díky moc. - Není zač, zlato.
- Tady máš svá pozitivní hesla. - Ach bože.
- Takže denně jedno vybereš. - Dobře.
A budeme pracovat na tom, abychom k sobě hezky mluvili.
To je úžasný.
Co kdybys to zkusila?
„Jsem hodna toho nejlepšího v životě
a teď si to s láskou dovoluji přijmout.“
To bylo fakt dobrý.
Tak jo, děcka.
- Připravení? - Stephanie!
- Pojď k nám, lásko. - Stephanie je jednička.
Ona je tak... Panebože!
- Je tak sexy.
- Miluju to. - Jak se cítíš?
Sama bych si něco takového nevybrala.
A taky bych se neviděla jako blondýnu.
Takže jsem zaskočená z toho, jak dobře se díky tomu cítím.
A taky vypadáš sakra dobře.
Zatraceně dobře. Sekne ti to.
Tohle nebude nikdo čekat.
Nejen co se týče domu
a toho, jak to odráží můj vztah Rachael,
ale i mně a to, jak jsem se tomu oddala,
a jsem za to na sebe hrdá.
Každý z vás mi pomohl překročit
hranice, kterých jsem se nechtěla dotknout.
Probudili jste ve mně mé nové já a já vám za to moc děkuju.
Nemůžu uvěřit, že jsi mě donutil sníst okurku!
Můj vztah s bratrem, o kterém vím, že pro mě bude po zbytek života
bezpečným útočištěm.
A tak děkuju za tu drsnou lásku.
Miluju tě.
Miluju vás, lidi.
- Miluju tě. Tolik si to užiješ. - Ahoj!
Ahoj. Milujeme tě!
- Děkuji! - Ahoj!
NOVÁ STEPHANIE
VELKÝ GAY ACH
Krásně to voní.
Tu písničku miluju.
Krásně to voní.
Ale ne. Ano.
Pojďme se dívat.
- Tak jo. - Jdeme na to?
Ano.
Moc jí to sluší.
Bál jsem se, že děláme tak velkou změnu.
- Tolik váhala. - Jo.
A vidím jí na očích,
že když se vidí, líbí se jí, co vidí.
Tak jo.
- Ano. - To je správná reakce.
Moc ti to sluší!
To jsme říkali i my!
- Jo. - To je hezké.
Ta blond je super!
Jsi krásná.
Ty jsi krásná.
Moc ti to sluší.
Tohle je náš dům!
Pojď se podívat na zbytek našeho domu.
Panebože. To je nádhera!
Na téhle obrazovce je teď tolik queer radosti.
Tak roztomilý.
Máme tu své fotky.
Máme fotky!
V domě.
Nevím, co říct.
Panebože!
- To je naše ložnice. - To je naše ložnice.
Můžete mít sex s otevřenými dveřmi!
Ano!
V domě už nikdo není, zlato.
- Na židli, na posteli, na zemi. - Ano.
Budou se jak Sia houpat na lustru.
- Došla jí slova. - To je dobře.
Páni, překonali se.
Myslíš, že ti ta skříň bude stačit?
Ano! Rozhodně. Nepochybně.
Krásný, jak se Stephanie dívá na Rachael.
Je vidět, že je jí posedlá.
- Nemůžu uvěřit, že je to náš dům. - Já vím.
Je to náš dům.
Je to šílený.
Já vím.
- Já vím. - Tvrdě jsme pro to pracovaly.
Sakra tvrdě jsme makaly, jo.
- Tolik jsme toho vydržely. - Vydržely jsme toho hodně.
Tys toho dost vydržela.
- Stálo to za to. - To jo.
Vždycky to za to stálo.
Musíš to zvládnout.
Ta blond je super.
Ale tvůj brácha umře, až tě uvidí.
To asi všichni.
- Panebože! - Panebože!
Ona je blond!
Bože.
Vypadáš nádherně.
Panebože!
Nic nepřekoná velký gay ach.
- Viděli jste to? - To bylo velký gay ach.
- To největší, upřímně. - Jo.
Panebože. Pojď sem, zlato.
Miluju tě.
Jsi nádherná.
Babi. Víš...
Obarvil jsem ji na její babičku!
Ale ne!
- Panebože. - Nastěhuju se sem.
Tati, miluju tě, ale ještě se nemůžeš nastěhovat.
Tati, koukej si hezky sednout.
Proboha.
To je fakt hezký.
Její brácha je pořád zaskočenej.
Slyšel jsem, že je učí gay ach na Univerzitě v Chicagu.
Přesně.
Takže tenhle týden mi doslova změnil život.
Nevěděla jsem, co od toho čekat,
ale řekla jsem Rachael, že to udělám z celého srdce.
Chtěla jsem se otevřít
a dostat se ze své komfortní zóny
a tolik jsem se toho tento týden naučila,
že vím, že to bude mou součástí doslova až do smrti.
A když tu začínáme tu novou kapitolu,
chtěla jsem se ujistit, že vykročíme pravou nohou.
Páni.
Panebože!
- Vezmeš si mě? - Ano!
Jistěže ano!
Panebože. Tolik tě miluju!
Safra!
- Já udělal gay ach! - To jsem nečekal!
Gay ach!
- Panebože! - Vím, že na to už dlouho čekáš.
Takhle mě v týhle blbý telce ještě nikdy nikdo nerozbrečel!
Miluju tě víc než cokoli,
cokoli na světě.
To je tak sladký.
To je masivní krok pro někoho, kdo se tolik necítil ve své kůži,
aby před celou rodinou vyznal lásku a požádal svou partnerku o ruku.
To je obrovský.
Nemůžu uvěřit, že jsme zasnoubené!
Není nic víc vzrušujícího,
než když někdo ukáže svou vnitřní odvahu.
Nezískáme sebevědomí jen díky tomu, že chceme.
Získáváme sebevědomí tím, že si stanovíme cíle a uděláme, co máme.
Protože uvěříte
a pak vám dojde, že jste měli dost síly od začátku.
Opravdu věřím, že to Stephanie změní život,
takže už nebude cesty zpět.
Konečně vidíme, jak Stephanie stala ženou, kterou vždycky chtěla být.
Někdo, kdo je hrdý, milující.
A po tomto týdnu
si snad Steph uvědomí, že bude šťastná jedině tak,
že bude žít svůj život upřímně.
Panebože!
- Miluju tě. - Miluju tě.
Bravo! To bylo skvělé.
To bylo fakt dobrý.
Na Stephanie a Ray, aby měly dlouhý a šťastný život.
- Na lesbické manželství! - Na návrat do New Orleans!
Na jejich zasnoubení!
Tohle je moje žádost, abyste mě pozvaly. Prosím!
#QEHIPTIP
KALICH MŮJ PŘETÉKÁ - ŽALM 23:5
Podprsenky.
Existují tři věci, které jsou univerzální.
Hej, oči mám tady.
Jedna.
Když napočítáte jedno, dvě, tři, čtyři prsa,
je jich o dvě víc.
Chce to větší košíček.
Dvě.
Když se vám pod ramínko vejdou víc než dva prsty,
pak ty lumpy utáhněte.
Použijte posunovač.
Tři. Jestli se vám dozadu vejdou víc než dva prsty,
menší velikost.
Brnkačka. Díky, Jackie.
Ahoj, Jackie.
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková