Hej, hallå!
Vi säger "Fab", ni säger "5".
- Fab! - 5!
- Bra jobbat! - Okej, ungdomar.
Nu ska vi hjälpa Stephanie Williams.
Och mer då, Bobby?
- Stephanie Williams är New Orleans... - Berätta.
Berätta mer. Berätta mer!
Okej: Stephanie Williams är New Orleans största idrottssupporter.
Jag är New Orleans Saints första "årets supporter".
Jag kysser inte ringen, för det vore ju skumt.
Jag kan blinka kärleksfullt åt den, men inte kyssa den.
Jag är uppfödd med att heja på Saints, och sen dess har det varit ett glädjeämne.
Jag har en massa sportmemorabilia.
Det har kanske blivit lite av ett beroende.
Jag bär nog sportgrejer 365 dagar om året.
Iförd sin berömda Pelicans-keps är hon känd som Mama Bird.
Det är en skön vibb. Mama Bird är en vibb.
Stephanie och partnern Rachael, Ray, har varit ihop i sex år.
- Är hon flata? - Vilken grej!
Heja flator!
Vi har bott hos pappa i snart fyra år för att försöka spara pengar.
Det är rätt trångt, men det funkar.
- Gav du honom en Cheeto? - Nej.
Alltså...
Vi älskar hennes pappa. Han har varit underbar.
Men det är dags. Det är dags för oss att flytta.
Vi har precis köpt ett hus, huset vi gått och tittat på i flera år.
Varje gång vi körde förbi: "Åh, jag älskar det där huset." Och nu är det vårt!
- Det är en nystart för oss. - Jag påminns var dag om att hon väntar.
Hon väntar på ringen.
Jag har inte varit trygg i att hon skulle svara ja.
Hennes osäkerhet spelar in här.
Det är lite svårt som partner.
Rachael nominerar Stephanie för att hon blivit en skugga av sitt forna säkra jag.
Nej!
Foul!
När vi träffades hade hon alltid fina kläder.
Hon var jättesäker och var glad hela tiden.
Men den säkra Stephanie jag träffade för sex år sen finns inte längre.
Det kostar på att vara gay i Södern. Stephanie håller kvar skam och osäkerhet,
vilket hindrar henne att leva livet fullt ut.
Vad hände?
Det var en incident som verkligen fick mig att känna mig annorlunda.
Och det ögonblicket lever kvar i mig varenda dag.
Det är svårt att vara annorlunda utan att kunna styra det annorlunda.
Och folk hatar en för det utan att ens känna en.
I stället för att vara lycklig oroar hon sig för vad andra ska säga
och hur saker kan uppfattas.
Det är jobbigt att se på, men hon måste själv hitta sin styrka i det här.
De flyttar till sitt första egna hem som en nystart.
Man måste släppa saker!
De har aldrig haft gäster, så till helgen ska de bjuda in nära och kära.
Rachael hoppas att Stephanie kan bli lika stolt över sig själv som över Saints.
Jag är rädd, men det är dags att skärpa sig
och bli ett bättre jag och därmed en bättre partner.
Jag älskar henne och vill att vi blir två gamla tanter tillsammans.
Åldras tillsammans.
Vårt uppdrag är att hjälpa supersupportern att heja på sig själv igen!
Ja!
Vi kör! Vi kör! Vi kör!
FAB 5
DAG 1
FÖRÄNDRING ÄR LÄSKIGT
HOS STEPHANIES PAPPA
Vårt eget hem. Bara tänk så: "Vårt eget hem".
Hallå?
Ser du knäppgökarna utanför fönstret bakom er?
- Släpper du in oss? - Helst inte.
Släpp in oss!
- Herregud. - Hej.
Hej!
- Läget? Trevligt att ses. - Jösses.
- Hej, fint att ses. Tan här. - Fint att ses, Tan.
- Vilken fin hy. - Herregud.
- Hur är det? - God morgon.
Jag såg ett ansikte i fönstret, jag bara...
Man kikar inte bara in hos folk i New Orleans!
Du har så fina bruna ögon.
När du skapar ögonkontakt med nån: Oj.
- Visst är hon fin? - Du är fin!
Är det bara mig du ser på? Jag ser er två, ni är så söta!
Det där kändes jobbigt.
Jag såg kroppsspråket där, du liksom stängde av.
"Nej, snälla, sluta."
Ni har en massa kartonger, ni packar inför flytten.
Det är rörigt.
Min sensor. Bakverk!
Var?
Läckert.
Ni har Bundt-kaka!
- Köpt. - Men de är fina.
Jag vet att jag ska hjälpa Stephanie, men jag anade att de skulle ha bakverk,
köpta bakverk.
- Vad är det här? - Fylld konfekt.
Oj, så mysigt. Och man kan knyta den!
Precis som den där Björk hade!
- Touchdown! - Nej, det är ett annat lag.
Nej!
Det här är basketlaget.
- Men, vänta. Du är ju... - Basket.
Football.
Det här har blivit ett lager och ställe att lägga minnessaker.
- Oj, en Superdome-stol? - Det känns som att man är där.
Det är så mycket memorabilia, parafernalier, grejs.
Jag kan inte den tekniska termen: Sport-skit. Överallt.
Kom igen, det här är ju bara för mycket.
- Det känns inte som ett hem. - Det här skulle ha varit min garderob.
Det känns som ett nergånget sportmuseum.
- Så här har det varit i tre år nu. - Oj.
- Det var jättelikt! - Jaså?
Hon är så mycket mer än det här.
Berätta hur det har varit att bo hemma igen de senaste fyra åren, va?
- Eller? - Är det det?
Det har varit mycket, det har kostat på, mentalt, för Rachael och mig.
Det finns inget privat utrymme, inte ens för oss för att bara gosa eller...
Hon är sköterska, och ibland behöver hon komma hem och bara stressa av.
Det kanske inte funkar med pappa här.
- Jag har nog inte sett ett foto på er två? - Nej.
Så hon har känt sig som en gäst i fyra år?
Typ.
Men det nya huset är ju en chans att rätta till en del misstag.
Absolut. Ja.
- Det kan räcka med ett idrottsminnesrum. - Bara ett rum?
- Att du ens kan ha... - Jag vet.
...ett helt rum bara till att ställa fram idrottsminnen, det är ju galet.
- Du har en poäng! - Okej, bra.
Jag gillar Mac and cheese.
Oj! Du är en Mac and cheese- hamstrare!
- Fixar du till det, typ med ärter? - Va, ärter i makaroner?!
- Det är jättefint med ärter. - Nej, lägg av.
Säg att jag frågar Ray om dina största brister, alltså rent kulinariskt?
- Vad skulle hon grilla dig för? - Allt!
Då behöver jag inte fråga dig!
- Hon äter inte grönsaker. Alls. - Jo, majs.
- Bara om de gömts bland annat. - Majs är stärkelse.
Jag får spel av allt som smakar grönt.
Det är på riktigt!
Jag är sämst här, för det låter rimligt för mig.
- Ta hand om min tjej. - Jag lovar.
Ge mig min fina och säkra flickvän tillbaka. Hon behöver det här.
- Vi fixar det här. - Tack.
Hon vill ditt bästa.
Jag vet, och näringsmässigt är jag en hemsk påverkan på henne.
Jag äter snabbmat. Jag äter friterat.
Pappa och Rachael äter grönsaker. Han gör sallad åt henne. Jag äter inte av den.
Jag känner mig bekväm med det jag känner till, och...
- Bara med mat, eller med annat också? - Allt är en bekvämlighetszon.
- Jaha? - Alltså, kepsen här är en sån.
Men vad ska vi göra i veckan? Det ska bli lite obekvämt.
Var du Bieber-beundrare? Du har frisyren där.
- Jösses! Älskar't! - Nej, det är Pete Wentz.
Det är en Pete Wentz!
- Den frisyren hade jag också. - Vad är det för fel på den?
Jag hade också den! Det där var min frisyr i tre år!
Ja, ja, skratta ni.
Det var en look då! Den var inne!
- Bara så att du vet: Jag tog Listerine. - Ingen fara.
Jaha, berätta allt.
- Här är Rachaels sida. - Ja, härligt.
- Här är min sida. - Okej.
- Och så har du det här hårvaxet. - Ja.
- Har du sånt i nu? - Ja, det hjälper mig med benan.
Ja. Jag förstår.
Det är vanligt bland folk som inte kan styla hår
att de lägger på väldigt tjockt så att håret nästan blir som en hjälm.
Det är nästan som...
Det kan jag inte säga.
- Bra. - För mycket?
Nej, tillräckligt, queen.
Bara tillräckligt.
Jag kan inte förmå mig att säga det.
Jag får vibben "Eric Trump Jr som tjej". Så, jag sa det.
Utan skägget, alltså. Det var för elakt. För elakt. Men så är det!
Känns det alldeles bra kring ditt utseende och så?
Jag har väldigt dålig självkänsla. Det tror folk inte, men så är det.
Okej, en av de första grejerna jag gör, och här har vi ju en spegel,
det är att stiga in i en värld av bekräftelse:
"Jag accepterar mig själv helt."
Armarna längs sidorna.
Det är inte lätt.
Även om du inte tror det, om du bara kan få 0,1 % av dig att känna:
"Jag kanske kan acceptera mig själv, precis som jag är."
Jag accepterar mig själv helt.
Två till.
Jag accepterar mig själv helt.
En till.
Jag accepterar mig själv helt.
Jag känner inte alls så, jag vill inte ens titta.
Men sånt här manifesterar sig självt på alla möjliga sätt.
Stephanie hämtar sitt självförtroende ur rollen som Saints-supporter,
men när hon börjar prata om sig själv bleknar självförtroendet,
och hon förtjänar att se sin skönhet, hon är härlig.
Så vi ska ge oss ut på ett härligt äventyr. Det är vad vi ska göra.
En stark bitch!
Stephanie, din garderob. Jösses, fullpackad.
Jag tar ut lite sportgrejer så att vi får lite plats.
- Det ska väl med i flytten? - Ja.
Jaha, jag ser en massa polotröjor och t-shirts. En jäkla massa.
Jag gillar inte kläder som är för tajta,
så jag kör med lite större storlekar.
- Det här. - Det är tryggt. Sneakers, basketshorts.
Jag spelade basket i college och trivs i shortsen.
Det fanns en tid när du klädde upp dig. Saknar du den tiden?
Jag saknar känslan jag hade när jag var uppklädd,
men ibland kunde folk döma mig på grund av mitt utseende.
Är det för att du ser mer maskulin ut, så utan att tala med dig tänker folk:
- "Hon måste vara lesbisk."? - Ja.
Så jag började bära Saints-grejer, positiva budskap, New Orleans-grejer.
Och när jag är Mama Bird kan jag krama ungar och prata med dem,
och folk ser budskapet innan de dömer mig.
Du gör andra glada genom att "passa in", men tappar helt bort dig själv.
- Du vore härlig i en cool look. - Men hur ser det ut?
Jag ska visa dig, men det finns inte här!
Ja. Heja Saints!
Nummer ett, heja Saints!
Väldigt sött.
Allt jag såg när jag kom in var sport, sport, sport.
Rachael sa att du började på din samling för tre år sen.
Hände det nåt för tre år sen?
Det var en situation som blev en vändpunkt för mig.
Vi var ute och satte oss för att äta, vi hade varit där ett tag.
Så kom en dam och hennes dotter för att äta, och det fanns inte plats åt dem.
Så jag sa: "Jag kan tänka mig att låta dem få bordet."
Så jag gjorde det, och efteråt hörde jag dottern prata med mamman,
och det kom en massa klart homofobiska och hatiska uttalanden,
och hon hånade mitt utseende, "är det en han eller hon?"
Och för första gången nånsin kände jag mig så otroligt liten.
Och sen dess är jag alldeles för inriktad på att få andra att må bra.
Jag sätter inte upp bilder på oss, för då måste pappa svara på frågor om dem.
När vi går ut vill jag hålla hennes hand, men ofta drar jag mig undan,
och jag vet att det har varit svårt för henne.
- Det har hänt att hon har brutit ihop. - Ja.
Stephanie tror på det som sagts henne,
att hon måste smyga, och det är ett problem.
När började du se dig som lesbisk?
Typ de sista college-åren.
Hur togs det emot av familjen?
Alltså, med mamma och pappa blev jag glatt överraskad.
Båda var supermottagliga.
Dina syskon, då?
Min yngsta bror Alex, han bor här. Vi är väldigt lika.
Min mellanbror Mark bor i Chicago.
- Han är också gay. - Oj, två gay-syskon.
Eller hur!
Har du kunnat prata med din bror om det som hände?
Aldrig.
Varför pratar du inte med honom, han lär ju förstå?
När jag pratar om det blir jag känslosam och upprörd.
Och vi står varann inte så nära. Ibland önskar jag att vi gjorde det.
- Vill du få vara lycklig? - Ja.
Då måste du börja med att ta av masken.
Eller i ditt fall, ta av den där kepsen.
Jag svär, du måste ta av den där kepsen!
- Vi går in. Tack för att du delade. - Tack.
- Men jag gillar inte att du dissar kepsen. - Den måste bort.
Såja! Vilken härligt tom garderob.
- Bobbers! - Jösses.
- Okej, Tanny, vi drar. - Vi är klara.
- Kom. Hejdå, hus! - Nytt hus!
Bara pappan inte blev arg för att jag tog kakan.
Han blev visst arg.
FAB 5-HK NEW ORLEANS, LOUISIANA
Min stora uppgift den här veckan är att lära Steph att allt i ens hem
inte ska kretsa kring ens egna favoriter, man måste också tänka på vad Ray gillar.
Och vad båda kan gilla.
En händelse förändrade hennes bana som stolt lesbisk,
men Stephanie måste inse att hon kan hitta stöd i familjen.
Bara hon frågar.
Hon vet inte vad i klädväg som kan få henne att må bättre.
Jag vill visa henne att hon kan lämna sin bekvämlighetszon
och fokusera på den nya, stolta, queera Stephanie.
Genom att stanna i sin bekvämlighetszon
hindrar hon sig själv från att leva ett liv bortom sina vildaste förväntningar.
Det jag vill jobba på med Stephanie är hennes självbild och skönheten inom henne.
Jag ser verkligen fram emot det här, för det blir en stor förändring.
DAG 2
OM NÅN KALLAR DIG UNDERLIG, SÄG "TACK". ELLEN DEGENERES
- När shoppade du sist? - Jag undviker det som pesten.
Du är så medveten om hur du identifierar dig som queer kvinna,
och det blir vår stötesten.
Skäms du för din homosexualitet?
Jag skäms inte,
men jag skulle säga att jag känner mig som ett problem för andra.
Så jag försöker att tona ner mig själv en massa.
Jag tror att det är nåt många av oss måste hantera.
Jag gör precis likadant.
För min egen trevnads och säkerhets skull
är det ibland inte läge för mig att gå i högklackat i småstäder. Det går bara inte.
Så jag förstår helt och hållet.
Men du drar bara på dig en mask för att underlätta för alla andra.
Jag tror knappast att du tänker: "Jag skulle känna mig så sexig
i ett par basketshorts och den här huvjackan."
Eller har jag fel?
Nej, om det inte är matchdag eller så.
Ja, är det match är jag med!
Jag hoppas att vi kan hitta ett läge där du fortfarande är dig själv,
men en version av dig där du är stolt och säker bland folk.
Jag vill komma dit. Det vill jag verkligen.
Jag ska hjälpa dig med kläderna.
Men det är bara glasyren, det är ju du som är själva tårtan.
Jag märker att hon är lite orolig för vad jag ska ta fram,
men hon måste jobba på att vara stolt över den hon är.
En stolt flata, en stolt kvinna.
Hon ska inte känna att hon måste förminska sig, hon har inget att skämmas för.
Får jag komma ut och vara stolt får du också det.
Ser man på! Kom hit!
Berätta hur du tänker, så tar vi det därifrån.
Jag har inte stoppat ner tröjor på jättelänge.
Så att stoppa ner tröjan så att lite av magen liksom visas upp,
det känns lite otryggt, jag brukar ha häng där.
Var den inte nerstoppad skulle den hänga hit ner.
Då blir du bara bål med pytteben.
Ingen bra look.
Vad gömmer du?
Kolla, det är väl platt som en pannkaka?
Ja, du slog just till min penis.
Japp!
Men... Det var ett tag sen.
Det var ett tag sen med damer för mig.
- Okej. - Så: Kolla. Är det inte en platt mage?
Alltså, typ?
Skulle det bli lättare om vi la till nåt som liksom mildrar proportionerna?
- Ja. - Okej.
Då tar vi fram nåt som får dig att känna dig mycket säkrare.
Okej! Kom och ta en titt på dig själv.
Du har en t-shirt, men också nåt större döljer det du vill dölja.
Om du bar nåt sånt här för Rachael skulle hon se att du är bekväm i det,
det är avslappnat men också elegant.
- Inte bara "jag gömmer mig". - Ja. Det vore som natt och dag.
Jag var lite skeptisk, men jag gillar det faktiskt.
Bra.
Jag blev rädd när du tog ut allt ur garderoben och la det i en hög.
Det är läskigt att säga "ömsa den här delen av dig".
Jag vet.
Jag försöker polera det bästa hos dig, inte förändra dig.
Det är stort för mig i en värld som hela tiden vill förändra den man är.
Okej, på med dina basketshorts och Saints-tröjor igen.
- Tack. - Tack, Tan.
Hon är superfin.
- Jag har inte varit i ett kök förut. - Första gången i ett restaurangkök!
- Du är min första. - Oj, jag känner mig hedrad!
- Okej, vill du impa på Ray? - Ja.
Vi ska visa henne att du är klart kapabel att bereda och konsumera grönsaker.
Så vi ska göra en härlig sallad.
- Sallad? - Det är jättegott.
- Ursäkta... - Du tappade mig vid "sallad".
Jag har aldrig träffat en vuxen...
Mycket grönt.
...en husägare i ett etablerat förhållande, som är så rädd för grönsaker.
Hon måste ta lite risker, pröva lite nya saker.
- Kan du i alla fall smaka? - Jag ska smaka. Men det är läskigt.
Jag vill visa henne att frukt och grönt bör ingå i ens mål.
Jag ska överväldiga henne, som en Michael Bay-film, och vi ska pröva en massa nytt.
Sommartid är vattenmelon och tomat ett ljuvligt par.
- Verkligen? - Japp.
Din favoritgrönsak.
- Nu gick hon igång! - Nu är jag med. Mer majs.
- Det är som "mer koskälla". Mer majs! - Och nu skär vi upp en avokado.
Vad skulle Ray säga om hon såg dig nu?
Hon skulle gapa stort om hon såg mig smaka på saker.
- Smaka saker? - Ja.
- Du älskar henne mycket, det ser jag. - Väldigt mycket.
Vi har varit ihop i sex år, men jag vill vara ihop vid 60.
Har ni nånsin firat er och ert liv tillsammans? Hur känner du inför det?
- Det är otroligt skrämmande. - Ja.
Inflyttningsfesten blir med den närmaste släkten och vännerna,
i vårt hem med våra regler.
Min släkt vet att vi är tillsammans,
men jag har aldrig sagt "det här är jag",
"det här behöver jag", "duger det inte så gå".
Ja. Jag fattar.
En del av att växa upp var att inse att en del av mig gillar killar.
Det var så skrämmande.
När jag hängde med pappa tänkte jag: "Vi pratar om saker du är bekväm med."
Och jag dolde så många delar av mig själv.
- Och det är slitsamt. - Väldigt slitsamt.
Det gör mig ledsen, och henne också. Och det är inte rättvist.
Det har sitt pris, och det är ens välmående.
Vill man verkligen ägna livet åt att ge folk vad som förväntas av en?
Visa dem en annan sida!
Ja.
- Jag är inte bara den galna supportern. - Precis.
Det är en del av dig, en härlig del, men det finns mycket mer.
Men nu vet du att den inte funkar längre, för du vill få till en förändring.
Och allt börjar med att smaka gurka.
- Det är bara en grönsak. - "Krispig grönsak" får mig att rysa.
Kan du bara testa lite grann och se hur det känns?
- Det lär ju smaka jättegrönt. - Ja, för det är en grön grönsak.
Bara det här att smaka lite gurka blev ett helt företag.
- Kan jag göra den lite mindre? - Javisst.
Hon ryggar faktiskt tillbaka. Myrsteg.
Det är som en rädsla.
Du fixar det.
- Det är okej. - Ingen favorit.
Helt otroligt att jag inte spydde.
- Vi släpper dem, du gillade dem inte. - Tack.
Men vet ni? Det går framåt: Hon äter i alla fall nåt färskt.
- Nu är det dags för pumpakärnorna. - Pumpakärnor?
Japp. Härligt, nu är vi på upploppet. Jag menade inte att köra en sportliknelse.
Det är okej, jag gillar såna.
Rödlök kan vara lite stark, men blötlägger man den blir den mildare.
Bara några minuter kan räcka.
Och så en härligt krämig dressing.
- Okej, då smakar vi. - Huga. Okej.
- Det går bra, det är bara sallad. - Det är en massa grönt.
Jag ber dig inte att äta allt, vi ska ta bara ta en tugga var.
- Okej. - Bra.
Du först. Okej.
- Det smakar faktiskt riktigt gott. - Ursäkta?
Ser du?
Jag väntar mig inte att hon ska ångkoka broccoli fem dagar i veckan,
men man växer verkligen när man tar sig igenom lite obekvämhet.
- Jättegott. - Är det?
Och kanske testa mer än Mac and cheese.
Helt galet, det där överraskade.
Ja! Kom ihåg det nästa gång du köar i bilen utanför ett snabbmatsställe.
- Tänk på mig. - Som säger "nähä, du".
DAG 3
UTAN GEMENSKAP FINNS DET INGEN FRIHET. AUDRE LORDE
STEPHANIES OCH RACHAELS NYA HUS
Steph har nog aldrig tänkt på vad som hör till i ett hem,
eller vad som hör till det hem som de delar.
Det som inte bara är en lya full med sport-memorabilia.
- Beredd? - Ja.
Efter dig.
- Du bara: "Varför tar du mig till en bar?" - Är klockan fem nånstans?
Nånstans är den det.
Du berättade för mig att nåt hände när du lät nån få din plats vid en bar,
och så fick det dig att känna dig väldigt obekväm.
- Ja. - Fast jag tror inte att det var det.
Jo, det bekräftas för mig dagligen.
Ute på stan, när jag går med hunden. Alltså, jag...
Till och med när Årets Supporter-grejen las ut på sociala media,
så kom det en massa negativitet i tråden.
- Varje dag. - Varje dag.
- Har du hört talas om införlivad homofobi? - Nej.
Införlivad homofobi är när man får känslor, tankar, idéer,
negativa tankar som man fått lära sig av omvärlden
och som man tar till sig som sina egna och gör till en del av den man är.
Jag har sett det som att jag har försökt att behaga folk
eller har försökt få andra att må bra.
Det är en av de första handlingarna av införlivad homofobi.
"Inte ska jag få dig att känna dig obekväm, jag förnekar en del av mig."
"Inte ska jag hålla nån i handen om de kan få folk att anse oss underliga."
"Jag kommer nog inte att kunna skaffa barn,
för mitt barn ska inte tvingas att förklara mig."
"Jag vill inte sätta upp ett foto som min pappa måste förklara."
Du talade om dig själv som "det".
- Så känns det ibland. - Jag fattar.
Det är all homofobi du kan drabbas av utifrån som du laddar dig med inifrån.
Flyttar du in i ert nya hem tar du det bagagets med dig.
Ja.
För att det är lätt, det är känt, det är...
..."normalt".
Alla sammanhang jag varit en del av sen jag kom till norra Louisiana
har varit som "här är utrymmet du får".
Det fanns en eller två gaybarer, och det var ens ställe. Ens enda ställe.
Jag har programmerat mig själv till att säga "du får bara det här"
eller "du får det bara här, du får det inte nån annanstans."
Jag känner mig inträngd i ett hörn, och...
Det känns som om jag har matat min rädsla
utifrån vad som skulle kunna hända, eller kan hända eller har hänt.
- Kärvt. - Ja.
Om du känner att du inte kan vara dig själv fullt ut, du sa att du var trängd:
Så ska man ju inte ha det.
Och din införlivade homofobi kommer ju bara att förvärras.
Det är inte rättvist att tränga in sig själv i ett hörn när alla andra är fria.
Det är inte okej.
Det är så svårt.
Jag vet. Jag vet.
Jag förstår problemen i vår värld,
men det som gör vår gemenskap så vacker är att vi är starka och seglivade,
och till och med i de mörkaste hörn kommer vi med ljus.
- Det är svårt att hitta folk som förstår. - Jag vet.
Det var därför jag frågade om din bror som ju finns i gemenskapen.
Som du inte kommunicerar med. Varför?
Han är väldigt trygg i sig själv.
Och jag har varit i Chicago och känner att han har mer plats att vara sig själv.
Så han får göra allt det sånt som Pride och annat som ger en kraft.
Kom igen, han är din bror.
Han är gay. Skulle han inte känna till all skit du gått igenom?
- Kanske. - Du vet inte.
Jag vill inte tynga nån.
Men du behöver stödet i att få säga till nån:
"Jag känner mig instängd och nedtyngd. Jag behöver dig."
- Det skulle kunna vara en hjälp ibland. - Har du nånsin sagt det till honom?
Att HBTQ-världen kan blomstra beror på att vi förstår att stöd är viktigt.
Hej, Steph.
STEPHANIES BROR
Hur är det?
Jag bjöd hit Stephanies bror för att hon behöver stöd
för att samla mod och slå ner murar och ta tag i det som pågick i henne.
Okej.
Jo... jag vill att du pratar med honom. Han är här.
Det har varit så svårt att bo här.
De senaste åren har jag fått kämpa som mest.
Det har hänt en massa.
Och jag har varit så hård mot mig själv så länge.
Herregud, Stephanie.
Jag har alltid tyckt att du har verkat må så bra.
Du har inte sagt nåt, så jag har bara tänkt på dig som min häftiga syster.
Du ser på mig och tycker att du ser en stark människa.
Men den du sett är den person jag vill visa upp för folk.
Supportern och fågeln
och det som jag... Det som drar glädje till mig,
för på insidan var jag inte så glad.
Ja, jag fattar.
Det gör mig ont att höra att du har det kämpigt.
Jag skulle önska att du kunde ta upp det med mig, berätta att du inte mår bra.
- Jag skulle komma direkt. - Men du verkar ha så fullt upp.
Du är så lycklig och lever ditt liv så fullt ut, så jag vill inte störa.
Jag vill finnas för dig.
Och jag vill inte att du ska känna så mer.
Är du redo att börja söka lyckan som Stephanie, och inte i det här andra?
- Det lär ta ett tag. - Det första steget är att hitta stöd.
Det har du i Ray.
Och dessutom har du det här.
Jag är din bror, jag är här.
Jag känner mig som lillkillen som hejar på dig i basket. Helt klart.
Jag är fortfarande din största supporter. Och jag bara älskar dig så mycket.
Verkligen.
En sak jag gillar med vår gemenskap är att vi firar.
Jag grinar och snorar för fullt, så jag går ingenstans.
Nej, du ska gå ut, gumman.
Okej, tårarna torkade. Nu festar vi!
För Stephanie måste inse att det finns personer som vill stötta henne.
Nu ska vi ha kul! Skaka loss lite.
Hejsan!
- Det var länge sen! - Eller hur.
- Är du brorsan? - Ja, Mark.
- Fint att ses. - Här är min man Mark.
- Hej, Mark! - Hej, hur är det?
- Min man Dewey. - Hej!
Här är Kev, allihop!
- Så när kom du ut? - Fem år eller så efter Stephanie.
Det hade varit mycket värre utan henne.
- Hon var den första som fick veta. - Jag visste redan.
Heja, Tanny!
När man ingår i HBTQ-plus-världen
hör man ofta talas om konceptet "vald familj".
Stephanie behöver omge sig med folk som är queer,
vänner som kan se henne och förstå vad hon står inför.
Man ska omge sig med människor som får en att känna sig älskad.
Vi känner oss hemmastadda, vi slappnar av, vi finner vår queer-glädje.
Skål för Söderns flator!
För Söderns flator!
DAG 4
SKJUT INTE UPP GLÄDJE. HÅLL DEN VARM! EDIE WINDSOR
Välkommen till Bandit Hair Company!
- Gulligt. - Hannah, vi är hemma!
- Stephanie. - Fint att ses.
- Står man ut med hur fint det är? - Superfint.
Det här är en queer-ägd salong.
- Det gillar vi! - Ja.
Kan vi göra oss hemmastadda? Vi kliver på och slår oss ner.
Jo, ärligt talat...
Kan vi fluffa till håret, för vet du vad jag just insåg?
Jag fick hjälmkänsla.
- Det rörde sig inte. - Alltid brunt?
Ja, alltid. Jag har aldrig färgat håret.
Nej, men lägg bara av.
Allvarligt!
- Så det här är värsta oskuldshåret. - Oskuldshår.
"Oskuldshår", sa hon med sydstatsdialekt.
- Ska jag berätta hur jag har tänkt? - Visst.
- Jag tänkte mig kortare. - Okej.
Och blont.
Andas. Ta in det.
Öppna munnen.
Men blont, alltså...?
Visst.
Här är fördelarna och fördelarna. Märkte du vad som saknades?
- Nackdelar. - Snyggt!
Det här kan faktiskt bli en stärkande övning, ett utforskande av en ny sida,
så nu kan det vara dags för dig att göra som Ariana Grande: Break Free!
Det är svårt att föreställa sig.
Den andra fördelen är att en stark flata är som mäktigast när hon blonderat sig.
Särskilt efter den första blonderingen!
Hur gör man med en som har dåligt självförtroende?
Jo, man kör lite...
...blondering, raring!
Mitt oskuldshår är i dina händer.
Nu kör vi!
Stephanie är mycket modigare än hon själv inser.
Jag gillar passningar från vänster. Vi blonderar, vi tonar, vi säger: "Vaaa?!"
"Jag heter Stephanie, och jag äger här."
Nu klipper vi och bleker skiten ur dig.
Jag är i ditt våld.
Ser du hur fin formen blir när vi får in sidorna?
Ja, jag är inte en boll längre.
Varför är queera så sexiga och begåvade?
- Fick jag en regnbågsfärgad Robin Hood nu? - Regnbågsklar!
Alltså, Ray lär ju svimma.
Vi har inflyttningsfest, ju
Flator tungkysser inför hela släkten
På inflyttningsfesten
Gud, det är typ Taylor Swifts nya.
Lesbisk kärlek
- Typ Taylor Swift och Melissa Etheridge. - Älskar't! Det är duon vi alltid saknat.
- Ingen återvändo. - Inte en chans.
Nolltolerans för återvändo.
Ingen kan säga att du inte gick in i det här med öppet sinne.
Du chansade.
Det här är en av mina största omgörningar i Fab 5-historien.
En helt sanslös omgörning.
Jag är så stolt över Stephanie som går in i förändringen.
Gud, det här blir så häftigt.
Publiken jublar!
Ja!
- Är du redo? - Nej. Jag är så rädd.
Alltså, det blev helt otroligt. Nu kollar vi, beredd?
Tre, två, ett.
Nya Stephanie.
Jösses!
Jonathan. Herregud.
Visst är det bra?
Herregud.
Kom igen, kolla in det på nära håll.
Herregud.
Lek med det, dra fingrarna genom det.
Visst är det coolt? Visst får du en skärpa, en coolhet?
- Det är coola Stephanie. - Mycket coolare än jag nånsin varit.
Kom hit, i dagsljuset.
Ärligt talat måste vi lugna oss lite,
för jag tycker att du ska vara stolt över dig själv.
Typ: "Jag gick just med på en stor förändring,
och fast förändringar är svåra så klarade jag det."
För första gången nånsin i hela mitt liv har jag sett på mina ögon.
Jag har aldrig sett på mina ögon förr.
- Jag gillar det faktiskt. - Eller hur, jag ser hur du vänjer dig!
Det här är otroligt.
Ellen Degeneres kraft betvingar dig.
STEPHANIE OCH RACHAELS NYA HEM
- De är här! - Kom igen, muppar!
- Älskar't! - Helt otroligt.
Blont bombnedslag!
- Du har... - Tan har aldrig varit så mållös!
- Du är så snygg. - Jag tror inte mina ögon!
Hon är... Ursäkta. Hon är ursnygg!
- Vänta tills ni kommer in. - Japp!
Kom nu!
Herregud!
Oj!
Sportmemorabilia är riktigt coolt när det visas på rätt sätt,
och inte bara lagt på hög.
Det är så fint och smakfullt.
Och man kan flytta runt grejerna.
Man kan lägga fram hjälmen, sen ta bort den och ha nåt annat.
Jag gillar bilden där, "Tight Ends".
- Jösses. - Det är bara början.
- Vänta bara. - Precis.
Herregud!
- Lägg av. - Det är så läckert.
Det var chict, Bobby.
Jättechict.
- Åh, kolla fotografierna! - Eller hur?
Det är så fint!
Det känns som ett hem.
Ni är typexemplet på ett lyckat förhållande.
Var stolt över det och visa upp det.
- Tack så mycket. - Ett rent nöje.
- Kolla utanför! - Ja, vi går ut. Beredd?
Beredd.
Herregud, Bobby!
- En utökning av ert hem, dubblerad yta. - Eldgrop.
- S'mores-kvällar! - Sittningar.
Helt galet.
Det coola med de här utemöblerna är att skyddet är inbyggt.
- Helt otroligt. - Underbart.
- Kardborrband på kudden. - Smart.
Och: Pang.
- Så fiffigt! - Ja.
- Det finns mycket mer där inne. - Jag kan inte ta in mer.
Det klarar du.
Herregud!
Helt overkligt.
Kolla taket.
Herregud!
Taket fick bli mörkt eftersom det är så högt i tak här.
- Otroligt! - Nattduksborden är ursnygga.
Det är hans bästa sovrum nånsin.
Det här är mitt livs största välsignelse.
Jag visste att det skulle bli en väldigt svår och utmanande process
som jag inte ens kunde föreställa mig.
Och ni är bara helt otroliga. Så fantastiska människor.
- Tack så mycket. - Det var så lite, raring.
- Här är dina bekräftelsekort. - Oj.
Du tar ett varje dag.
Och så jobbar vi på att tala snällt till oss.
Helt fantastiskt.
Du kan väl testa en?
"Jag är värd det bästa livet har att ge och tillåter mig nu att ta emot det."
Jättebra.
Okej, ungdomar!
- Är ni redo? - Stephanie!
- Kom ut här, raring. - Stephanies första.
Hon är... Herregud!
- Så sexig! - Älskar't!
- Härligt. - Hur känns det?
Jag hade inte valt det här själv.
Men hade inte tänkt blondera mig heller.
Så jag förvånas över hur bra det får mig att må.
- Och så är du himla snygg. - Himla snygg. Det funkar.
Ingen kommer att vänta sig det här. Inte bara huset
och hur det speglar Rachaels och mitt förhållande,
utan också mig och min satsning som jag är så stolt över.
Alla ni har hjälpt mig att tänja gränser jag inte ens ville nudda.
Ni har väckt en ny del av mig, och jag är så tacksam.
Jag kan inte fatta att du fick mig att äta gurka!
Mitt förhållande till min bror kommer att bli en fristad för mig livet ut.
Så tack för att du drev på.
Jag älskar dig.
Jag älskar er!
- Jag älskar dig, du får så kul. Hej då! - Hej då, vi älskar dig!
- Tack! - Hej då!
DEN NYA STEPHANIE
DET STORA GAY-FLÄMTET
Det doftar så gott
Jag gillar din låt!
Det doftar så gott
Åh, nej.
- Vi går och kollar. - Ja.
- Ska vi köra? - Ja.
Hon ser så bra ut.
Det var läskigt med en så stor förändring, för hon var så tveksam.
Men jag ser i hennes blick att hon gillar vad hon ser när hon ser sig själv.
Så där.
- Ja! - Där kom reaktionen!
- Du är så fin! - Det var precis så vi reagerade!
- Ja. - Så underbart.
Jag älskar det blonda!
Du är så vacker.
Du är vacker.
Så söt.
- Och i vårt hem! - Kom och se resten av vårt hem.
Herregud, det är så vackert!
- Det är så mycket queerlycka på skärmen. - Så sött.
- Vi har fotografier på oss själva! - Vi har fotografier!
I vårt hem.
Jag är mållös.
Herregud!
- Vårt sovrum! - Vårt sovrum.
Ni kan ha sex med öppen dörr!
Ja!
Ni är ensamma där.
På stolen, på sängen, på golvet!
De kan gunga i kristallkronorna som Sia.
Hon är mållös.
De överträffade sig själva.
- Kan du hantera den här garderoben? - Ja, absolut! Utan tvekan.
Stephanies blick på Rachael är så vacker, man ser att hon är besatt.
- Helt otroligt att det är vårt hem! - Jag vet. Det är vårt hem.
Helt galet.
Jag vet.
- Jag vet. - Vi jobbade hårt för det.
Vi jobbade jäkligt hårt.
- Vi stod ut med en massa! - Det gjorde vi. Du gjorde det.
- Det var det värt. - Ja.
- Det är alltid värt det. - Du får leva med det här.
Jag älskar blondinen.
- Men din brorsa lär flippa ut. - Det lär nog alla göra.
Herregud!
Hon är blond!
Gudars.
Du är så vacker, herregud!
Det finns inget bättre än en stor gay flämtning, såg ni den?!
Den flämtigaste flämtningen, faktiskt.
Gud, kom här! Jag älskar dig.
Du är så vacker.
- Mormor. - Jag gav henne mormors hårfärg!
Åh, nej!
- Herregud. - Jag flyttar in.
Jag älskar dig pappa, men du kan inte flytta in än.
Stanna där du är, pappa.
Oj, jösses!
Det här är så fint!
Brorsan är helt chockad.
Han är faktiskt professor i gayflämtning vid Chicagos universitet.
Den här veckan har bokstavligt talat förändrat mitt liv.
Jag visste inte vad som väntade mig,
men sa till Rachael att jag skulle satsa för fullt.
Jag skulle öppna mig och lämna mina bekväma zoner,
och jag har lärt mig så mycket den här veckan.
Och de lärdomarna kommer jag att bära med mig livet ut.
Och när vi nu inleder ett nytt kapitel
vill jag se till att vi inleder det på rätt sätt.
Oj.
Herregud!
- Vill du gifta dig med mig? - Ja!
Så klart!
Gud, som jag älskar dig!
Jäklars!
- Jag gayflämtade! Gayflämtning! - Det var oväntat!
- Gud! - Jag vet att du har väntat länge.
Ingen har fått mig att gråta så förr i det här jäkla programmet!
Jag älskar dig mer än allt annat i den här världen.
Så himla gulligt.
Vilket steg för en som varit så obekväm i sig själv,
att uttrycka sin kärlek till sin partner inför hela släkten, och så fria. Enormt!
Otroligt, vi är förlovade!
Inget är så upplyftande som när nån visar upp sitt inre mod.
Man kan inte bara krysta fram självförtroende.
Man gör det genom att sätta upp mål och så stötta sig själv.
Man kastar sig ut och inser att man var stark nog.
Jag tror verkligen att det här förändrade Stephanies liv,
och nu finns det ingen återvändo.
Vi får äntligen se Stephanie bli den kvinna hon alltid velat vara.
Stolt och kärleksfull.
Och jag hoppas att hon nu har insett att det enda sättet att bli lycklig är
att vara så trogen sig själv man bara kan.
Herregud!
Jag älskar dig.
Brava! Det var så fint!
Jättefint!
Skål för Stephanie och Rachael i ett långt liv tillsammans.
- Skål för lesbiska äktenskap! - Och för deras förlovning!
Jag vill vara med på bröllopet, snälla!
MIN BÄGARE FLÖDAR ÖVER PSALTAREN 3:5
Behåar.
Tre saker är universella.
Hallå! Mina ögon är här uppe!
Ett.
Kan du räkna till en, två, tre, fyra tuttar är det två för många.
Gå upp en kupstorlek.
Två.
Får du in fler än två fingrar under axelbandet, så dra åt dem.
Justera dem.
Tre. Får du in fler än två fingrar i bak ska du gå ner i storlek.
Enkelt. Tack, Jackie.
Hej då, Jackie.
Undertexter: Henrik Brandendorff