Speedy, jak se máš?
- Těší mě. - Pojď dál. Rád tě poznávám.
- Ahoj! - Ahoj.
- Tady je zbytek Úžo Pětky. - Tolik se těším!
Chceš, abychom ti pomohli nahoru,
nebo použijeme rampu vzadu?
- Můžete mi pomoct. - Nahoru?
Raz, dva, tři.
- Tak jo. To je ono. - Dobrý?
To je ono.
Ještě jeden.
- Velký krok. - Silák.
- Paráda. - A je to.
- Tvoje kalhoty! - Jsi tady!
- Přineseme ti ručník. - Moc mě to mrzí.
- Ahoj. - Pojď dál.
Vítej u nás doma.
- Krásný dům. - Usušíme tě.
- Díky, Antoni. - Díky.
QUEER TÝM
1. DEN
NEJSEM TO, CO SE MI STALO, JSEM TO, CO SI ZVOLÍM, ŽE JSEM.
Vítej u nás doma.
- Ahoj. - Pardon. Promiň. Lásko.
Tohle je moje teta Anginique.
- Jak se máš? - Ahoj, tetičko.
Objevil jsem Speedyho na TikToku.
Myslím, že když sdílí svůj příběh, svůj styl, jaký je frajer,
je to naprosto úžasné
a musel jsem vám ho představit.
Chci lidi motivovat,
tlačit je, aby byli nejlepší verzí sebe sama.
Myslím, že svým příběhem dokážu lidi motivovat.
Mohl bys nám říct, co se stalo?
Jak jsme se sem dostali?
Ano.
Dvacátého pátého dubna 2020
jsme s mámou a tetou jeli autem
a vedle nás jela černá F-150
a narazila do nás, takže jsme sjeli ze silnice.
Máma se to snažila zvládnout, ale nešlo to a narazili jsme do stromu.
Bylo to dost špatný.
Po té nehodě jsem omdlel a pak jsem se probudil.
Vezli mě vrtulníkem, ale celou tu dobu jsem byl naživu.
Křičel jsem: „Nechci umřít. Jsem moc mladý.“
Jen jsem myslel na mámu a tak.
Nemohl jsem hýbat nohama. Mé tělo bylo otupělé a pálilo mě to.
Když jsem přijeli do nemocnice, řekli, že musím
na operaci míchy.
Pak přišli doktoři
a řekli mi: „Možná už nebudeš chodit.“
Jsi ochrnutý od pasu dolů?
Od hrudníku.
Bylo to strašné.
Zjistil jsi ten den, že tvoje máma a teta zemřely?
Ano.
Takže mě život zasáhl. Byla to opravdu velká rána.
A stalo se to v roce 2020, během COVIDu.
- Ano. - Ano. To bylo to nejtěžší.
A tím to bylo horší.
První dva týdny jsem kvůli COVIDu neviděl rodinu,
takže jsem byl osamělý
a skoro každou noc jsem brečel.
Jasně. Chudáčku.
Posledních pár let jsi zažil obrovskou změnu,
ale jaký jsi měl život před nehodou?
Život byl zábava.
Chodil jsem na párty. Byl jsem dítě.
Všechno byla zábava.
Byl jsem jeden z těch kluků, co fakt milovali basketbal.
Když vyrůstáte v New Orleans, musíte najít svou vášeň,
abyste se vyhnuli problémům.
Své jméno, Speedy, jsem dostal jako malý.
Přiběhl jsem na trénink
a trenér povídá: „Jak se jmenuješ?“
Já na to: „Ray“.
A od té doby mi říkal Speedy.
Speedy je talentovaný kluk.
Když hrál basket, byl rozehrávač,
takže to bylo vzrůšo.
Chtěl jsem být profesionálním hráčem.
A nejvíc jsem chtěl mámu dostat ze sídliště.
Máma byla na každém zápase.
Když vidíte, za koho bojujete,
snažíte se a dáte do toho všechno.
Miluju basket. Miluju makat.
A byl jsem šťastný, že jsem byl na hřišti.
- Jaké jsi měl známky? - Dobré.
Musel jsem mít dobré známky, abych mohl hrát basketbal.
Byl jsi šestý nebo sedmý nejlepší?
- Cože? - Šestý ze třídy.
Dobrá práce.
Jaké to je od té nehody?
Mí kámoši se ptají, jestli nechci na párty,
ale já na to: „Ne.“ Moc na to nejsem.
Rád zůstávám doma.
Když jdu ven, trochu se bojím, nejsem sebejistý a nejsem extrovert.
Když se na něj lidi dívají, je naprosto uzavřený.
A on začne přemýšlet.
Napadají ho miliony věcí.
Ne každý tam venku ho chce shazovat.
Takže by se měl uvolnit a být sám sebou.
Co tě pohání?
Jen myslím na mámu a na to, jak by nechtěla, abych to vzdal.
Speedyho nehoda se stala v kritickém období jeho života.
Bylo mu 18.
Sníte o své budoucnosti,
o tom, co bude.
Pro něj všechno skončilo a on se snaží postavit na nohy.
Učí se žít svůj život.
Řekni mi, kde bydlíš.
Klady a zápory, hlavně přístupnost.
Jsem s rodinou.
Po tom, co máma a teta umřely, mi přijde,
že je naše rodina fakt malá.
Mám jen tetičky a sestřenice.
Bydlím v bytě v prvním patře,
ale jsou tam tři zápraží.
Takže je to první patro, ale se schody.
Dveře v domě jsou dost malé.
Jasně.
S vozíkem se nedostanu do koupelny.
Takže musím do sprchy použít jinou židli.
Takže se přesouváš ze židle na židli.
Ano.
To, že se tam nedostaneš,
z tebe dělá buď uvězněného doma
nebo uvězněného venku, že se nedostaneš domů.
- Ano. - Napadlo tě se přestěhovat?
Sehnat si byt, který by byl přístupnější?
Ano, přemýšlel jsem o tom.
Snažím se něco vymyslet.
Co by sis přál v novém domě nejvíc?
Postel, která může měnit výšku,
protože do té, co teď mám,
se musím zvednout do postele já.
Byla by to trocha luxusu.
Trochu luxusu? Dobře. To vidím.
Jo. Tvůj styl.
Jasný, trochu luxusu.
- Jo. - Jo.
Na Speedyho toho musí být moc.
Všechno v jeho domě mu ztěžuje život.
Vaříš si pro sebe?
Ne. Neumím to.
- Neumíš vařit. - Chci se to naučit.
A kdo ti vaří?
Teta mi občas uvaří,
ale většinou jím ve fastfoodu.
- Co ti vaří? - Dneska kukuřici a rýži.
Co je kukuřice a rýže?
- Neslyšel jsi o kukuřici a rýži? - Ne!
Máš kukuřici a rýži, k tomu párek,
naložíš si
a pak k tomu máš nějakou rybu
nebo kuře.
Všichni z tvé rodiny jsou z Lousiany?
- Ano. - Takže máš rád dobré vydatné jídlo?
- Ano. - Dobře.
Co se týče tvé nezávislosti
a zjišťování, jaký je tvůj život,
je pro tebe vaření něco důležitého, co bys chtěl dělat?
Rozhodně se chci naučit vařit.
Od doby, co jsem na vozíku, se musím o sebe starat.
Musím jíst víc.
Pořád hubnu. Jsem teď dost hubený, takže...
- Jasně, chceš trochu nabrat. - Jo.
Já se s tebou chci v kuchyni bavit
a pomoct ti najít tu sílu
a uvařit něco, co pro tebe má smysl
a co dokážeš udělat.
Můžeme zkusit steak s rýží?
- Steak s rýží? - Jo, byl jsi někdy v hibachi?
Tam, jak to dají na gril, a osmaží to do křupava jako rýži?
- Můžeš mě to naučit? - Naučím tě, co si řekneš.
Jo, chci se to naučit.
Chci s tebou mluvit o muži, který se z něj stává
od té nehody.
Když se to stalo, Speedy byl uzavřený
a nechtěl, aby ho nikdo obtěžoval.
Vidím, že je trochu v depresi, ale moc o tom nechce mluvit.
Nemluví o tom s rodinou,
protože má pocit, že ostatní taky truchlí,
nebo mají své vlastní problémy, ale on podle mě neměl čas truchlit.
Prostě neměl.
Zažil to,
takže mám pocit, že to trauma nechce znovu prožít.
Ale měl by si s někým promluvit.
I kdyby ne s rodinou, měl by si promluvit s přáteli nebo někým.
Jsi neuvěřitelnej krasavec.
Měl jsi někdy copánky, dredy, kudrliny?
Co jsi zkoušel?
- Copánky jsem chtěl. - Panebože. To by ti slušelo.
Fakt by ti to sedělo. Už to vidím.
Možná bych se obarvil.
To mě fakt rajcuje, Speedy!
- Dobře! - Jakoukoli barvu.
Chci svůj TikTok šokovat novým vzhledem. Co říkáš na piercing nosu?
Dáme ti propíchnout nos?
Jako tvůj nový modelingový agent si nejsem jistý.
- Tane! - Jo, Jackie.
Mluvili jsme o piercingu nosu.
Nejdřív jsem si říkal, že to bude poprvé. Do toho. Je to sexy.
A pak povídám: „Jako tvůj nový modelingový agent...“
- Tan ví, že to myslím vážně. - Mohli by říct, že tě to omezí.
Bože, nemůžu omezit tvou práci.
Ne, nebudu mít... Jsi doslova příští americký top model.
Slyšíš, co říkám? A k tomu tady máme Tyru!
Víš, co říká, když mluví o příštím americkém top modelovi?
Mladí to znají, nebo ne?
- Slyšel jsem o tom. - Samozřejmě, a líbí se ti to.
- Nejspíš. - To je rozkaz.
- To nebyla otázka. - Jo.
Svatá Tyro!
- Zapomeň, že tam je. - Už teď mi chybíš. Jsi tak hezký. Ahoj!
Speedy.
- Jak to jde? - Můžeme mluvit o oblečení?
Ano.
V téhle show jsme pomáhali někomu, kdo byl na vozíku.
Máš nějaká omezení?
Nerad nosím šortky.
Od toho úrazu mám dost hubené nohy
a nelíbí se mi, jak vypadají, takže už nenosím šortky.
Máš nějaký styl? Geek chic?
Máš rád věci na míru?
Nebo radši pouliční módu? Co z toho?
Pouliční módu.
Dobře. Vždycky pouliční módu?
- Zkouším různé věci. - Dobře.
Podle mě jsou nejzajímavější tvoje tenisky.
- Ale myslím, že dokážeme víc. - Já taky.
Co jsem na vozíku, je můj styl trochu výraznější.
V tom, co teď nosím, si víc věřím.
Řekni mi, co jsi nosil před nehodou.
Možná džíny,
levný tričko s potiskem
a nějaké Vans.
A teď?
Trička s límečkem, přizpůsobený tenisky Nike
a krásné kapsáče nebo něco takového.
Kdybys nebyl na vozíku, byla by pro tebe móda tak důležitá?
Ne, ani ne.
Kdy ti na tom začalo záležet?
Když se vyfiknu, dost mi to zvýší sebevědomí.
S čím myslíš, že mu můžeme pomoct nejvíc,
co bude mít na jeho život největší dopad?
No, chci, aby víc chodil ven a dělal věci,
protože je to extrovert.
Ale myslím, že co je na vozíku, potřebuje zvýšit sebevědomí.
Toho si vážím.
Dala jsi nám spoustu informací o tom, jak ho můžeme tento týden podpořit.
- Děkuju ti. Jsi fakt úžasná. - Díky.
Jo. Je v dobrých rukou.
- Jaký jsi měl post v basketbalu? - Rozehrávač.
- Takže jsi dával koše. - Jo.
- A byl jsi rychlý. - Bylo úžasný být na hřišti.
Na středoškolských zápasech
všichni křičeli mý jméno. „Speedy!“
Dal jsem tříbodový koš, všichni fandili. Bavilo mě to.
Basketbal byl velkou součástí tvého života. Jaké to je teď?
Není to to samé.
Občas se dívám.
Dívám se, jak kámoši hrajou, ale závidím,
protože s nimi nemůžu být na hřišti.
Chtěl jsi být profík?
- Ano. - Jo?
To byl odjakživa můj sen a taky jsem chtěl jít na vysokou.
- Jo. - Nejdřív vysoká škola, pak profíci.
Co je tvůj sen teď?
Motivovat lidi.
Umíš použít svůj příběh, abys inspiroval?
Dělám na tom.
- Tvoje teta říkala, že moc nemluvíš. - Ne.
Jo. I když chceme inspirovat ostatní,
dokud nebudeš mluvit o tom, co prožíváš,
a nebude ti vadit se o tom bavit a řešit to,
bude to trochu blok.
Kdo ti pomáhá s emocemi?
No, je to...
Máš další kamarády na vozíku?
- Ne. - Ne?
Od té nehody je to...
Zažil jsem si to sám, takže moc...
Prostě si to nechávám pro sebe.
Lidi se stávají opravdovými influencery,
když dokážou říct: „Přesně tak se cítím.“
„Přesně tohle jsem zažil.“
Popřemýšlím o tom, jak ti pomůžu,
aby ses dokázal cítit zranitelně a byl sám sebou,
aby ses dokázal smířit s minulostí a současností
a aby tě to mohlo vést k budoucnosti, kterou chceš a kterou si zasloužíš.
Jen si chci být jistý životem.
To chápu.
- Pojďme dovnitř. - Dobře.
- Co děláte? - Už jsme vymysleli plán?
- Karamo, máš plán? - Mám plán. Ty máš plán?
- Vždycky. - Ty máš plán?
Mám tři. Jak spolu strávíme trochu času, vyberu jeden.
- Máš plán? - Několik.
- Máš plán? - Myslím, že mám velký plán.
Jen chci od tebe vědět, co bys s námi chtěl dosáhnout?
Ukažte mi, co umíte.
- Co umíme. - To je opravdu dobrá odpověď.
- Ukažte, co umíte. - To uděláme.
- Ukážeš nám i ty? - Ano.
- Budeš co nejotevřenější? - Jak jen to půjde.
Zkusíš si, co ti Tan řekne?
Speedy se chce naučit, jak se o sebe postarat,
jak se nakrmit,
a jestli mu pomůže smažená rýže se steakem,
tak do toho půjdu.
Chci pro Speedyho najít jedinečný look,
který mu zvedne sebevědomí.
Speedy má nový vztah se svým tělem.
Není snadné se otevřít a můj cíl tento týden
je pomoct Speedymu věřit v to, kým je.
Jeho životní situace teď není snadná.
Tento týden Speedymu ukážu,
že nemusí ustupovat, co se týče přístupnosti.
Chce inspirovat ostatní tím, že bude mluvit o své cestě.
Aby to dokázal,
musí truchlit a pochopit, čím si prochází.
Potřebuju tvou podporu.
Máme tu hrdinu, se kterým mi můžeš pomoct.
Chci, aby Speedy pochopil, že tu má systém podpory,
který chápe, co prožívá.
Přijedeš do New Orleans?
2. DEN
NIKDY NEPODCEŇUJ SÍLU TOHO BÝT VIDĚT.
BRENÉ BROWNOVÁ
Speedy, jdeme nakupovat. Jak se cítíš?
Dobře.
Můžeme?
Jednu věc jsi několikrát říkal.
Budeme tomu říkat „před vozíkem“ a „od vozíku“.
- Ano. - Změnila se tvá mentalita hodně?
Tím, že jsem měl nehodu,
změnilo to můj
pohled na život.
Takže teď se snažím žít život bez lítosti.
Prostě být lepší verzí mě a růst.
- Jo. - Prostě takové věci.
Vyvinula se u tebe „srátnatida“?
- Jako srát na to. Proč bych to nedělal? - Ano.
A z jakého důvodu?
Mohl jsem zemřít, takže jsem
si už prošel tím nejhorším.
Co se mi může stát horšího, než že jsem měl nehodu?
Takže to beru: „Kámo, jdu do toho. Je mi jedno, co kdo říká.“
Záleží ti na tom, co lidé říkají, protože moc nechodíš ven.
- To jo. - Když jsi na ulici,
vadí ti, když lidi zírají?
Trochu jo.
Jako když jdu po ulici
a někdo řekne: „Co, tebe postřelili?“
Trochu to bolí.
Je to smutné, protože ne každého na vozíku postřelili.
Mám z toho špatný pocit.
Tohle by lidi neměli dělat.
Proto radši zůstáváš doma?
- Jo. - Tak jo.
Nedalo by se to otočit tak, že by sis řekl:
„Když už zíráš, tak ať máš na co zírat“?
To by bylo super.
Lidé na něj zírají
a s tím my nic neuděláme.
Chci, aby Speedy pochopil, že může mít takový styl,
který uchvátí pozornost lidí.
Vymyslíme něco, co ti opravdu sedne.
Jasně.
Speedy je celkem eklektický, pokud jde o to, co si obleče,
a já mu chci ukázat, jak si může s těmi styly pohrát
v jednom looku.
Takže nikdo ve městě nebude vypadat stejně.
- Můžeme? - Jo.
Jo.
Takhle bych šel ven.
Ta barva vynikne.
- Vypadáš sakra stylově. - Díky.
Tohle jsou spíš kalhoty. Co ty na to?
Líbí se mi ta barva
a líbí se mi, jak je to nad kotníky a bez ponožek.
- Vypadá to hezky. Moc hezky. - Taky se mi to líbí.
Ale oblečení, které se mi tře o kola...
- Jasně. - To by bylo nejhorší.
Jo. Kdyby to bylo na tělo a nedotýkalo se to těch kol,
bylo by to dobré.
- Ano. - Skvěle.
Myslím, že mi to trochu pomůže s sociální úzkostí.
Dobře, pověz mi o tom.
Jak jsem vám v domě říkal, je to dost těžký.
A když je okolo mě hodně lidí, prostě...
Někdy se mi těžko dýchá.
Z nějakého důvodu se mi rozbuší srdce,
ale myslím, že tohle mi dodá to sebevědomí, co potřebuju,
abych mohl do společnosti.
Když se vyfiknu a půjdu ven v takovém oblečení,
lidi řeknou: „Jo, vidím tě.“
Je to super.
- Zkusíme toho víc? - Ano.
Dobře.
Pojď se mnou.
Vrať se prosím sem. Děkuji.
Dobře, Speedy.
Hej.
Tane, musím říct, že jsi chlap, co má plán.
- Líbí se mi to. - To mě moc těší.
To je ono. Ty barvy září.
Brýle moc nenosím.
Myslím, že to můžu přidat do svého stylu.
Víš co, je to něco navíc.
Někdy je to dokonalý způsob, jak outfit doplnit.
Jo.
Speedy se ve společnosti necítí moc sebejistě,
ale když vidím, jak je nadšený,
není to už ten stydlivý, tichý kluk.
Energie v místnosti se změnila.
Mám z toho fakt radost.
- Lidi se budou dívat. - Jo, to jo.
Neznám mladou, cool verzi slova „cool“,
ale ať je to cokoli, je to tohle.
Drip.
Je to „drip“. Tak se to říká? Řekneš, že „je to drip“ nebo jen „drip“?
„Drip“ nebo „je hustej“.
Je hustej a rozhodně drip.
Moc děkuju.
Skvěle. Je tam rampa.
Díky Bohu.
Jo.
Takže půjdeme rovně. Byl jsi někdy na téhle straně?
Ne, nikdy.
Upřímně, měl jsem pro tebe jiný plány,
ale když ses chtěl naučit smaženou rýži se steakem,
nadchlo mě to, protože ses rozzářil a já si řekl: „Jdeme na to.“
Jo.
Chci ti ukázat, jak je smažená rýže prostá.
- Může být? - Může být.
Paráda. Máš tu svoji stanici.
Ukážu ti, jak se loupe a krájí zázvor a česnek.
Zadní částí lžíce
oloupeš tu hnědou slupku.
Jo.
Takže odhalíš celý kořen zázvoru.
- Tak jo. - Perfektní.
- Ne dokonalé, ale... - Skoro dokonalé.
Je to skoro dokonalé.
Dost rychle mi došlo,
že je to mladej kluk a nic z toho neumí.
No tak, bude to výzva.
Dobrý.
Ten nůž povedeš dvěma prsty
a pak uděláš houpačku.
Část se vždycky dotýká.
- Takhle ne. - Dobře.
A teď s touhle zeleninou
zase ta houpačka.
Jedna ruka vede a druhá posouvá zeleninu.
- Můžeš to nakrájet všechno. - Všechno? Tak jo.
Opatrně s tím nožem, je dost ostrý.
Nabroušený.
Smažená rýže je skvělá možnost,
jak si dát svou zeleninu a bílkoviny.
Já mám rád stejný poměr rýže a masa a zeleniny.
- Protein je špatný. - Říkal jsi, že chceš nabrat, ne?
- Chci nabrat. - Tak to tady uděláme.
U vaření nejsem zrovna rychlík.
Tohle je základ, první lekce vaření.
Jsme připraveni na bílkoviny.
Od toho, jak vařit bílkoviny.
Perfektní.
Jak je správně okořenit.
Máme trochu sezamového oleje.
Dodá to tomu chuť pečených ořechů.
Tohle jsou jarní cibulky, ty tomu dají říz.
Trochu soli ve formě sójové omáčky. Dobře.
- Je ten kruh dost dobrý? - Je perfektní.
Kdy přidat vejce, jak míchat vejce.
Snad bez skořápky. Budu se dívat.
- To je ono. - Dokázal jsi to.
Tohle ten mladík potřebuje.
- Chodil jsem sem s mámou. - Vážně?
- Jo. - Chodívali jsme na hibachi.
Chodili jsme sem na významné události.
A někdy jen tak pro zábavu.
- Co jsi tu měl nejradši? - Rýži z hibachi, steak a kuře.
- A chutná mi yum yum omáčka. - Já...
Yum yum omáčka je jedna z mých nejoblíbenějších věcí.
Teď, když tu jeho máma není,
musí se Speedy naučit, jak o sebe pečovat,
jak se o sebe postarat.
Výborný.
Je to sakra dobrý.
- Díky, žes mě to naučil. - Není zač.
Zvládl jsi to skvěle.
Je to takový symbol nezávislosti,
když si dokážeš uvařit jídlo pro sebe.
Prostě je důležité, abych jedl.
V mém stavu je to moc důležité.
Jasně. Říkal jsi, že je pro tebe důležité nabrat.
Jaké problémy s tím máš?
Po mé nehodě
jsem přišel o chuť k jídlu.
To se u poranění míchy stává.
Někdy musím brát prášky, abych měl chuť.
Říct, že se Speedy musí přizpůsobit,
je opravdu slabé slovo.
Všechny ty maličkosti, které každý den bereme jako samozřejmost,
musí Speedy opravdu zvážit.
Kdykoliv cvičím, opravdu se snažím,
dávám do toho sílu, snažím se nabrat svaly,
ale nejím dost jídla, abych mi narostly.
Jasně. Chceš, aby ti rostly svaly, abys nabral.
Jestli je to tvůj cíl, měl bys tohle jíst několikrát týdně.
Steak, vejce a mrkev.
Vážně si nedělám legraci.
- Začnu to doma vařit víc. - Jo?
Připomněl jsi mi, jak je to snadné a zábavné.
Ale víš, co není zábava? Mytí nádobí.
3. DEN
NEDOVOL, ABY TI TO, CO NEMŮŽEŠ, ZABRÁNILO V TOM, CO MŮŽEŠ.
JOHN WOODEN
Pojď dál.
Vítej.
Zlato! Bohužel pro tebe
máš opravdu sexy tvář.
Nemůžeš za to. Jsi sakra roztomilej.
Bavili jsme se o copáncích.
Miluju nádherný sexy cop.
A bavili jsme se o barvě.
Na tom je zábavná jedna věc.
Když si pohraješ s barevným příčesem,
mám to rád, protože si nemusíš odbarvovat své vlasy
ani si tu barvu na svých vlasech
nijak udržovat.
A mám tu kamarádku. Je úžasná. Pomůže ti s copánky.
Někdy si při stříhání nechávám holit obočí.
- Hustý, zlato. - Jo.
A co s těmi malými vousky?
Ty si nechám. Zrovna začaly růst.
Nechám si je!
No jo. „To mám ve 20. Nechám si to.“
- Dobře. Běž si umýt vlasy. - Dobře.
Jsi tak roztomilý. Jdeme. Umyjeme ti vlasy.
Tohle je Speedyho první oficiální stříhání v salonu
od jeho nehody.
Takže to dva roky rostlo.
Ano, králi. Ano, uvolni se.
Ano.
Zlato, máme tolik práce, ale je fajn oslavovat Speedyho.
Neboj. Bude to hezké, až skončíme.
Bude to jako Lil Nas, když si částečně vysuší vlasy.
Vypadám jako po zásahu proudem.
Uděláme takový nádherný design,
který je velmi elegantní, klasický, ale zároveň moderní.
A pak s těmi medově blond prameny půjdeš ven.
Všichni za tebou poběží a budou chtít rande.
- Možná. - Žádný možná.
Už se to děje. Já to vím.
Je tak silný a statečný
a já chci Speedymu dát spoustu lásky.
Mohl by to mít tak tři týdny, co myslíš?
Tři týdny určitě.
Potom to budeme muset udělat znova.
Chci, aby se cítil hezky,
a dát mu styl, díky kterému se bude cítit sebejistě.
- Jak vypadáme? - Sakra dobře. Já z tebe nemůžu.
Bude se cítit odvážně a bude připravený na všechno,
protože si to zaslouží.
- Tohle půjde pod bradu. - Dobře.
Nevěděl jsem, že se tohle pro copánky dělá.
- Dneska ses něco naučil. - To jo.
Co je tvoje vášeň?
Cvičení je jedna z mých vášní. Mohl bych být trenér.
Totálně bys mohl být trenér.
Asi bych mohl být kouč.
Totálně bys mohl být kouč.
Pořád se snažím to vymyslet.
Nemusíš vědět všechno.
S tím traumatem, co jsi zažil, toho máš hodně.
A tak zůstaň otevřený tomu,
co pro tebe vesmír chystá,
protože myslím, že máš velký talent a potenciál.
Dělám na tom.
Být otevřenější a někdy přímočarý.
Jde o to, že nechceš být zranitelný
ohledně toho, co cítíš?
Chci být zranitelnější a dovolit lidem, aby mi pomohli.
- Jo. - A víc mluvit o své situaci.
Prostě o tom teď nemluvím,
protože je divné se o tom bavit s rodinou.
Už jsi někdy byl na terapii, nebo přemýšlel o terapeutovi?
Ne, nepřemýšlel, ale...
Říct si o pomoc chce opravdu hodně síly.
Já žiju s HIV. Dostal jsem to, když mi bylo něco přes dvacet.
A byl jsem v depresi a nebyl jsem...
Nebyl jsem na tom dobře. Potřeboval jsem terapii.
Nechtěl jsem žádat o pomoc, ale když jsem to udělal, pomohlo to.
Když jsem byl v depresi, hodně jsem přemýšlel
o tom: „Jaký to má smysl?“
Myslím, že jsem zjistil, že život je o tom,
že vezmeš své největší trápení
a přeměnit ho na svůj smysl,
a kdyby sis promluvit s profesionálem,
pomůže ti to zpracovat ty pocity, které zažíváš.
Jo.
Myslím, že někdy si myslíme, že žádost o pomoc
nebo zranitelnost je známkou slabosti.
Ale je to to nejsilnější, co můžeme udělat.
Když mluvíme o krásném účely, tvoje copánky jsou hotové.
Jsme fakt zabijáci. Jak je to možný?
I když jsem tahle traumata nezažil,
dokážu pochopit jeho vnímání a pozitivitu a depresi
a to, že řekne: „Ne, nemusím to dělat sám.“
Teď se podívej do kamery a pošli jí pusu.
Já nemůžu.
Ano, můžeš! Jsi hvězda TikToku, zlato. Musíš si zvyknout.
Zlato, je tam celý svět. Jen jim pošli malou pusinu.
Nechceš zamrkat na lidi doma?
Zlato.
Panebože.
Jsi ten nejroztomilejší a nejmilejší kluk na světě. Víš to?
Nikdy to neměň.
Musíme se soustředit. Ukážeme ti tvůj nový vzhled.
Připraven? Tři, dva, jedna.
Tady je tvé nové já.
Tak jo.
Že jo?
Jo, to se mi líbí.
Jaký modelingový agent se teď dívá?
Zaklepejte na televizi, protože Speedy je nádherný.
Je úchvatný.
Nikoho nikdy ani nenapadlo být tak sexy. Tak jo.
Mohl by sis olíznout rty. Prostě... Ano, tohle všechno.
- Cože? - Panebože.
Speedy se cítí sám sebou.
Příště nechci tak tvrdě pracovat, abych v tobě probudil modela, jo?
Tak jo.
Vidím tu transformaci sebevědomí.
A z toho moje queer srdce jásá.
To bylo roztomilý!
VELITELSTVÍ ÚŽO PĚTKY NEW ORLEANS, LA
To je hezké, Tanny.
- Není to hezké? - Jo, takhle jednou dopadneme.
Jo.
Lidi, hádejte, koho jsem pozval!
- Hej! - Wesley, ahoj.
Podívej, to je Wesley!
Ahoj, lidi!
Právě teď není ve Speedyho životě nikdo postižený.
Chci, aby viděl někoho, kdo mu rozumí
a s kým se může pobavit a poradit.
Proto jsem pozval Wesleyho.
Učím lidi s postižením, že je v pořádku být jiný
a cítit se dobře ve svém těle.
Dnes jsem mé nové já
a chci, aby všichni věděli, že jsem invalidní, ale validní.
Ty, neviděli jsme se, co jsme dostali na frak v Souboji Rodin!
Ahoj, zlatíčko.
No páni. Moc ti to sluší, chlapče!
Snažím se.
To se ti povedlo.
Jak se máš? Dlouho jsme se neviděli.
Život je skvělý.
Opravdu se snažím objevovat, kdo jsem,
a cítím se svobodnější než kdy dřív.
Ano. Jak je na tom tvá organizace?
Invalidní, ale validní, vzkvétá.
Objevili jsme se na mnoha dalších platformách
a naše motto se šíří,
takže jsme nadšení z toho, co dokážeme.
Když jsem potkal Speedyho, kterému teď pomáháme,
věděl jsem, že přijedeš.
Nikdo ho nemůže chápat tak jako ty
a opravdu ho vést.
No, já se na setkání se Speedym opravdu těším.
- Ty vlasy vypadají skvěle. - Ahoj!
Pojď dál. Seznámíme tě s naším kamarádem.
Znáš Wesleyho?
Jak to jde? Jak se máte, lidi?
Ahoj, kámo!
Jak to jde?
Jak se máš, zlato? Tolik ti to sluší.
Požádal jsem Wesleyho, aby sem přijel,
protože mě napadlo, že potřebuješ někoho,
s kým by sis promluvil a rozuměl,
kdo chápe, jak se snažíš svým hlasem inspirovat ostatní,
ale taky dokáže říct: „Tímhle si musíš projít
a být na vlastní cestě uzdravení.“
Trochu jsem si tě proklepl, viděl jsem tvůj TikTok. Chápu tě.
Jsi tam slavný.
Vidím, jak pracuješ na sociálních sítích... Vím, že ta cesta...
Může být krásná.
Letos jsem oslavil deset let a řekl jsem „oslavil“, víš?
Pomůžeme ti se tam dostat.
Existuje něco, co by ses chtěl od Wesleyho dozvědět,
když tu je?
Jo.
Ta sociální úzkost, o které jsem vám říkal.
Jo.
Přijdu na párty nebo do restaurace a všichni na zírají.
- Musím jim dát na co zírat. - Přesně to jsem řekl včera!
Úhel pohledu.
- Připraveni vypadnout? - Zatím se mějte!
- Ahoj. - Ahoj.
Chtěl ses přestěhovat,
takže dneska tě
se strýčkem Wesem vezmeme hledat byt.
Tak jo.
Taky se může podělit o věci, na které by sis měl dát pozor.
Já můžu mluvit o designu.
- Těšíš se? - Hezký. Těším se.
Dnes chci ukázat Speedymu, že může najít domov, který je přístupný,
a umožní mu žít naprosto nezávisle.
Úplně první, na co se dívám, je samotné prostředí, chápeš?
Kolik parkovacích míst pro invalidy tu je?
- Jo. - Jsou tam rampy?
Víš, poslední dobou se říká jedna věc:
„Choď tam, kde tě oslavují, ne tolerují.“
Protože když jdu na místa, kde jsou překážky,
a jediná přístupná věc je byt, jak můžu být volný?
Jasně.
Tohle je budova, do které máme jít.
Vážně?
- Ne! - Jo.
Páni.
Tohle se děje běžně, ne? Jako...
Jo. Jako tenhle chodník? K hlavním dveřím se nedostaneš.
Nevidím parkovací místo pro invalidy,
takže zaparkuju tady,
protože tohle je asi nejpřístupnější,
i když to tak technicky není... Což je první chyba.
V PŘÍPADĚ POŽÁRU POUŽIJTE SCHODY
- Tak jo, tady je ten byt. - Dobře.
O ničem z tohohle bych neřekl, že to je...
- Přístupné? - Jo.
- Ne. - Ne.
- Ta mikrovlnka. - Mikrovlnka je vysoko.
- Jo. - Skříňky.
- Takže tahle jednotka je vybavená. - Dobře.
Ale nechtěl bys tu mít všechen ten nábytek.
- Nemohl by ses tu pohybovat. - Ložnice.
Tohle vypadá trochu úzké, ale dobře?
Koupelna bude problém.
- Sem se asi nevejdu. - Zkusím to.
Ne. To nepůjde.
Má tenhle byt nějaké klady?
V šatníku je jedno plus.
- Některé police jsou nízko. - No jo.
- Alespoň jedna. - Jedna.
- Většina je nahoře. - A nemůžeš tam vjet.
Ale chci říct, že tam možná bylo...
Tři místa.
VCHOD PRO INVALIDY VZADU
- Podívej. To je dobré znamení. - Rozhodně dobré znamení.
- Pěkný. - Hezký.
- Jo. - Koukni na ten pult!
Ale hodně úložného prostoru nahoře.
- To je dobré. - Ano.
Jedna věc, na kterou se musíš dívat, je, že jsou knoflíky tady.
Protože když máš knoflíky tady,
musíš sáhnout přes hořák, abys to vypnul.
- A můžeš se popálit. - Dělal jsem to roky.
To jsem se dozvěděl od tebe. Předtím mě to nenapadlo.
Pěkně otevřený obývák. Chodba je hezky široká.
Je to moc hezké.
- Tady je ložnice. - Pěkně.
I když se podíváš do skříně, všechno je nízko.
Můžeš dát boty do téhle police.
- A tady je koupelna. - Safra!
Je dost prostorná.
Prostor je nejdůležitější.
- Líbí se mi, že můžeš zajet pod dřez. - Dosáhneš?
Hezký.
Ta vana...
Vana je nic moc.
- Jo. - Nebudu lhát. Nelíbí se mi.
- Žádná držadla. - Jo.
Pračka a sušička s předním plněním.
- Nevím, jak to otevřít. - Dobře.
Bylo by rozumné mít to takhle. Bylo by to přístupnější.
Nemusíš dělat ústupky.
Zasloužíš si mít všechno stejně přístupné jako ostatní.
Rozhodně.
4. DEN
NENÍ VĚTŠÍHO UTRPENÍ, NEŽ MÍT V SOBĚ NEVYŘČENÝ PŘÍBĚH.
MAYA ANGELOU
Když jsem viděl ty děti tady, takový jsem byl.
- Říkáš, že jsi byl takový. - Jo.
Brzy ráno, pozdě večer.
Střílet na koš. Hrát proti jiným lidem.
Někdy mám výčitky a přeju si, abych...
mohl vrátit čas a udělat to jinak,
protože byly drobnosti, které mi máma kázala.
- Jako co? - Víc se snažit.
Věnovat víc času. Věnovat víc úsilí.
Moc jsem si své mámy vážil,
protože podporovala mé basketbalové sny.
A mým cílem bylo koupit mámě dům, ale ten plán nevyšel.
Myslíš, že jsi nad máminou smrtí dost truchlil,
stejně jako nad tím, že jsi přišel o pohyblivost nohou?
Ne, ani ne.
Myslím, že ne.
Proč si myslíš, že na to nemáš čas?
Protože se to snažím ignorovat.
Co se bojíš, že se stane, když začneš ten smutek řešit?
Já nevím. Nedokážu to vysvětlit.
Máme čas.
Protože ti nemůžu dovolit jedno,
a to odejít bez toho, abys dokázal vyjádřit své pocity.
Snažím se tě připravit na to, aby dokázal mluvit o svých pocitech
ve chvílích, kdy to bolí.
Co se týče té nehody, když jsem viděl mámu...
Nikdy předtím jsem neviděl smrt.
Smrt na vlastní oči.
A vidět takhle mámu bylo...
Bylo to zlý.
Jo.
Vidět svou mámu a tetu.
Takže jsou to vidiny.
Ty vidiny, ano.
Myslím, že to nikdy nepochopím.
Něco tak tragického se stalo lidem, kteří byli opravdu pracovití, dobří
a nedělali nic špatného, takže mi to prostě nedává smysl.
Viním z toho Boha.
- Vážně? - Je to proto, že...
Dělal jsem všechno správně.
Nikdy jsem neměl potíže. Nikdy jsem nebyl zlobivý dítě.
Aby se mi nečekaně stalo něco takového...
Jak často se ptáš: „Proč ty?“
Snažím se mít víc pozitivních než negativních dní.
Ale někdy tomu člověk prostě neuteče.
Párkrát jsem se chtěl zabít.
Jo?
Podíval jsem se do zrcadla a začal jsem brečet.
- Jo. - Takhle musím žít navždy.
- Promiň. To je... - To nic.
Je toho hodně.
Dlouho jsem o tom nemluvil, takže...
- Promiň. - Nemusíš se omlouvat.
Mluv o tom, protože tohle je jiné truchlení, než jaké děláš.
Tohle je uznání toho, že máš vztek.
Nezasloužíš si žít život, ve kterém musíš být naštvaný.
Musíš dokázat říct: „No tak, vydrž. Mám v sobě sílu.“
„Mám v sobě věci,
které tyto negativní pocity překonají.“
„I když to bude těžké a náročné
a někdy jsem z toho boje vyčerpaný.“
Zvládneš to.
Být mladým černochem v této zemi je samo o sobě dost těžké
a Speedy udělal všechno, co mohl,
aby zůstal na cestě, kterou pro něj jeho matka chtěla,
a stala se tahle věc, která ho zničila.
Někdy, když mě vidíš, jak koukám do blba,
přemýšlím o těch vzpomínkách,
vrací se mi to a tak.
Chci najít někoho, s kým bych si mohl promluvit.
Začni dělat kroky,
začni se blížit tomu, co musíš udělat,
abys mohl truchlit a uzdravit se.
To, co jsi zažil, nemůže začít a skončit tady.
Chci, aby Speedy pochopil, že navzdory tomu, co ztratil,
ještě to neznamená, že nemůže mít krásnou budoucnost,
a to je cesta uzdravování a truchlení, na které je,
a vím, že se tam dostane.
Taky jsem tě sem přivedl, protože jsem chtěl, abychom si zahráli.
Jo?
Pozval jsem pár přátel, aby si s námi zahráli.
- Jdeme na to. - Uvidíme, jestli to ještě zvládneš.
- Možná. - Možná?
Jak je?
Tak jo, já jsem nehrál od čtvrté třídy.
- Myslel sis, že jsem šel? - Myslel jsem, žes vymáslil.
Zahrajeme si dva na dva.
- Dva na dva. - Myslím, že jim dáme na frak.
Ale nejdřív pro tebe mám tenhle pás, co...
- Kolem pasu? - Kolem hrudníku.
Jestli jsi připravenej si rychle zahrát
a můžeš to zkusit.
Je to podpora?
- Jo. - Podpora.
Moje zranění, mám C8, úroveň C8, takže moje centrum je...
- Utáhni to. - Jsem zraněný od hrudníku.
- Moje jádro je od zranění dost slabé. - Jasně.
- Může být? - Jo.
- Můžeme? - Mám strach a jsem nervózní.
- Jak se cítíte? - Připravenej dát někomu na frak.
Speedy z toho měl trochu strach.
Hrát basketbal na vozíku bude trochu jiný.
Připraveni?
Hezky sebevědomě.
Co to děláš?
- Co? - A je to tam.
Když Speedy přišel na hřiště,
strach zmizel a basketbalista se vrátil.
Neumí střílet.
Mám to. Jdeme! No tak.
- Pořád ho musíš zablokovat! - Jsem Kanaďan. Nerad blokuju.
Dvojskok!
Konečně vidíte tu radost.
Ten okamžik, kdy Speedy ukázal své emoce,
ho inspiroval k tomu, aby do toho šel
a znova se trochu pobavil.
Hezký.
Nezapomněl jsem to.
Pořád umím mířit.
On fakt umí střílet.
Jasný? On fakt umí střílet.
Pořád to umíš, totálně.
Kámo, upřímně,
asi bych nemohl jít bez toho, aniž bychom se pobavili,
nejen o poranění míchy,
ale i o tvojí cestě.
Chápu všechno, co teď prožíváš.
Když jsem se zranil, dost jsem se nenáviděl,
často jsem deprese a sebevražedné myšlenky.
Každý den jsem se probudil a mlátil jsem svoje nohy.
Víš, co myslím? Nemohl jsem to ovládat.
Jo.
Karamo se o tom zmínil.
Proč se dobrému člověku stane něco tak tragického?
Nevím, co jsem udělal špatně.
Jo.
Ty pochyby, otázky a „Proč já“... Je důležité je mít,
ale důležitější je změnit pohled na to, co se ti stalo.
„Proč bych chtěl takhle žít?“
A pak se to změnilo na: „Proč ne?“
Můj život je úžasný,
ale to by se nestalo, kdybych nepřišel o schopnost chodit.
Všechno je jiné, ale v tom je ta krása.
To, jak mluvíš, a věci, které používáš, jsou velmi pozitivní,
ale já chci, abys tomu opravdu věřil.
Abys to mohl přijmout, musíš najít lásku v sobě samém
a pak v tomto novém životě.
Spousta lidí čeká na to, abys je vedl.
Nedovol, aby ti problémy, které máš, bránily být tím, kým můžeš být.
Protože jediný, kdo tě může porazit, jsi ty.
Slyšel jsem tu nějaký moudra. Fakt!
Wesleyho moudra mám rád.
Tímhle naše hovory nekončí.
Plánuju toho s tebou hodně, abych ti pomohl.
Máš obrovský potenciál
a já se nemůžu dočkat, až se z toho stane něco krásného.
Miluju to, a taky miluju tebe, takže...
- Já tebe taky, brácho. - Jo, brácho. Jsme tady, takže...
- Vážím si tě. - Já tebe taky.
- Jsem moc rád, že jste se setkali. - Já taky.
Tak jo, dáme si taco?
Jak tak znám Speedyho, asi by sis dal spíš hibachi.
NOVÝ SPEEDY
NEDÍVEJ SE NA TO, KÝM JSI DNES... DÍVEJ SE NA TO, KÝM MŮŽEŠ BÝT ZÍTRA.
WESLEY HAMILTON
- Já to věděl! - Tady je Bobby.
Bobby!
- Ahoj! - Co tady Bobby dělá?
Ahoj, Bobby.
Ahoj, děcka.
Jak to jde?
- Máš to? Dobře. - Jo.
Pomůžu ti. Pozor na hlavu, příteli.
- Dobrý? - Jo.
Tak jo, kámo. Děkuji.
A jedeme.
Ty jsi strašně roztomilej. Prosím tě.
- Poznáváš to auto? - Jo, je to moje auto.
Tvoje auto je tady, protože je to tvoje nové parkovací místo.
- Vážně? - S Úžo Pětkou jsme ti našli byt.
- Zaplatili jsme ti nájem na příští rok. - Panebože.
Díky, kámo. Pojď ke mně.
- Díky vám všem. - Nemůžu se dočkat!
Tohle je šílený. Budu se snažit nebrečet. Je to šílený. Díky.
- Není zač. - Jasně, Speedy. Zasloužíš si to.
- Tvoje máma nás vede. - Jo.
Vede náš každý krok.
Tomu věřím.
Kdyby tě viděla, byla by moc šťastná.
- Děkuju. Obejmeš mě ještě? - Jo, jasně!
Moc vám děkuju.
Obejmeme se všichni, i když je asi 300 stupňů?
Díky všem.
Ve svých 18 letech přišel nečekaně o tolik svých snů.
Jdeme.
Neumím si představit, co si ten kluk zažil,
ale mám radost, že se teď usmívá.
- Je to tenhle? - Tak jo.
Panebože!
Panebože.
To je krása.
Vy jste to vymazlili!
Pár věcí jsem upravil. Vyndal jsem skříňku z pod dřezu.
- A upravil jsem to pro tebe. - Díky.
Taky jsme připravili spoustu věcí, které ti ulehčí život.
Alexo, zatáhni rolety v obýváku.
Dobře.
Páni!
Cože?
Já myslel, že si děláš srandu, Bobby!
Alexo, zhasni světla v obýváku.
Dobře.
- To chci. - Že jo?
Řekl jsem ti, ať si to nainstaluješ. Proto.
Všechno to můžeš spustit z aplikace.
Tak jo.
Speedy chtěl, abych ho naučil dělat smaženou rýži se steakem
v jeho oblíbené hibachi restauraci.
Tahle věcička je asi můj nejoblíbenější spotřebič.
Je to nejlepší vařič rýže všech dob.
Můžeš tam dát zrna, ovesnou kaši...
Když mluvíme o kaši...
Je to fantastické.
Jo.
- Chceš vidět víc? - Ano.
Tak jo. Ukážu ti koupelnu.
Pračka s předním plněním.
Bude z tebe dospělej chlap a budeš si prát vlastní prádlo.
Můžeš vjet až do sprchy,
takže se na nikoho nemusíš spoléhat.
Panebože.
Můžu tam prostě vjet.
Dřív jsem musel použít dvě židle, než jsem se dostal do sprchy.
A kámo...
- To ušetří spoustu času. - Horu času a energie.
To se mi líbí.
Místo dveří jsem sem dal závěsy,
aby ti už dveře nepřekážely.
Páni, to je super. Nikdy jsem nic takového neviděl.
- Je to tvoje. - Takovou postel jsem ještě neviděl.
- Fakt hezký. - Jako vesmírná loď.
Díky, Bobby.
Tohle mi fakt ulehčí život.
Tvůj šatník.
Je to jeden z nejzábavnějších.
Tohle je šílený.
A zdá se, že máš rád barvy, tak jsme ti dali spoustu různých barev.
Tohle se ti v obchodě líbilo,
tak jsme ti našli spoustu různých barevných svetrů.
- Tenhle. - Není to super?
Spousta různých kalhot.
Jsou na tělo, takže ti budou sedět
a nebudou se třít o kola.
A nakonec košile.
Podle toho, jak si chceš hrát.
- Oblečeme tě? - Ano.
Děcka! Jste připravení na Speedyho?
Ano.
Dobře, Speedy, pojď sem!
Boží.
- Nádherné barvy. - No tak!
Vypadáš fakt super!
Nevím, jestli se mi víc líbí ta košile nebo ty šperky. Ty záříš.
Totální změna.
- Jo, změna. - Změna, ne proměna.
To se mi líbí.
Když chceš budeš chtít ukázat, jak skvěle vypadáš,
tady máš svůj TikTok koutek.
Dáš svůj krásný telefon přímo sem.
Těšíme se, co všechno vytvoříš.
Vypadáš neuvěřitelně, Speedy.
- Děkuji. - Takový fešák.
Poslyš, nahoře na střeše mám pro tebe ještě jedno překvapení.
Tak všichni běžte na střechu a potkáme se tam.
- My si popovídáme. - Tak jo.
Zažil jsi něco nepředstavitelného.
A jsi laskavý a milující a úžasný mladík.
Být schopný to vyjádřit, jako jsme se včera bavili...
Viděl jsi mě brečet. Už dlouho jsem nebrečel.
Ukazuju svůj boj na TikToku,
ale svoje myšlenky a to, co se mi honí hlavou,
to jim nikdy neukazuju.
Tu zranitelnost si nech, protože ti slibuju,
že odtamtud pramení síla.
To bude tvá hnací síla do budoucnosti.
- Chápeš? - Chápu. Slibuju.
Tak jo, půjdeme nahoru,
protože si myslím, že poslední překvapení se ti bude líbit.
Pozval jsem tvou rodinu.
Tolik ti to sluší!
Počkej. Lay'lani!
Zlato!
Máme pro tebe překvapení.
LAY'LANI SPEEDYHO SESTŘENICE
Nový bazén.
Nový bazén!
- Co se stalo? - Co je to?
Vím, že vypadáš hezky. Líbí se mi to.
Líbí se mi to. Ano.
- Ukaž. - Ukaž.
Tak jo!
- To je ono. - Sekne ti to! Dobře!
Máme tu malou tradici a oslavu,
kde chci, abys přemýšlel o všem, co ses s námi naučil,
a chci, abys přemýšlel, kam budeš směřovat dál.
Ptáš se: „Co kdyby?“ „Proč já?“
Právě teď definuješ odpověď.
Proč ne já? Dali jste mi perspektivu, jako Wesley.
Ta autonehoda mi změnila život.
Proč to nezměnit... Změnilo mi to život k lepšímu.
- Jo. - Tak se na to dívej.
Ta autonehoda mi dala život.
Budeš truchlit nad životem, který jsi měl mít,
ale čím víc dáš tomuhle životu smysl,
tím víc tě to uzdraví a nebudeš truchlit nad starým životem.
Abychom uctili tvou mámu a tetu, vypustíme motýly,
kteří budou poletovat všude okolo.
- Vypustíme je na jejich počest. - Mám tě rád, mami.
Jsou krásní.
Jsou tak krásní.
Motýlci!
Je to nádhera.
Je to hezké.
Vypusť je.
Podívej, co na tobě přistálo.
Líbí se jim tvoje tenisky. Tím to je.
Můžeš si sáhnout, Lay-Lay.
A teď se musíme rozloučit.
- Bohužel. - Jo.
A necháme tě strávit trochu času s tvou rodinou
ve tvém novém prostoru.
Tak jo.
Milujeme tě. Jsi neuvěřitelný mladý muž.
Mluvil o tom, že nechce být na obtíž.
Promluvte si. Bavte se o tom.
- Miluju vás. Děkuju. - Taky tě máme rádi.
My tebe taky.
- Doufám, že máme celoživotní pouto. - Já taky.
- Rozhodně. - Rozhodně.
- Jen tak dál. - Ahoj. Díky, Karamo.
Smutek není něco, co se objeví a zmizí za jeden den.
Je to cesta, která nějakou dobu trvá a Speedy je na cestě.
Velké objetí! No tak! Všichni.
Máš to tu hezký.
Páni!
Teda!
To oblečení, vlasy, ten nádherný byt,
dokonce i učení Speedyho, jak si může připravit jídlo,
nic z toho nevyřeší všechny jeho problémy.
Jen doufám, že tento týden
dostal pár nástrojů, aby měl naději.
Tohle je ložnice. To je na tom nejlepší.
Je to jak pro krále. To je hezký!
Počkej, ty fotky!
Jde o to, aby přijal sám sebe i to, co zažil,
a Speedy mě opravdu naučil, co to znamená být šarmantní,
co to znamená být silný a co to znamená mít odvahu.
Něco vám ukážu.
Alexo, otevři rolety v ložnici.
Dobře.
- No páni! - No páni!
Vím, že není nic, co by nedokázal,
když se pro to rozhodne.
Dokáže cokoli. Svět je mu otevřený.
Miluju to tady.
- Miluje to. - Miluju to.
Co dál?
Kdo ví?
Já nevím.
Ale vím, že je to něco velkého.
Jak to jde, TikToku? Díky Bohu mám krásnou příležitost.
Naučil jsem se, že truchlení je důležitá část uzdravování.
Zůstat sám sebou a nevzdávat se,
když ti život hází klacky pod nohy.
Někdy, když netruchlíte dost, přestáváte vidět smysl svého života
a jen se trápíte.
Začnete z toho být v háji.
A život pro mě je náročná horská dráha,
ale jsem tady. Pořád jsem tady a snažím se.
Jsem připravený vyprávět svůj příběh.
INVALIDNÍ VIDITELNOST
Invalidita se týká všech.
Nejde o to, jestli, ale kdy to ovlivní váš život.
Ať už jste to vy nebo váš blízký, jedna chvíle může změnit váš život navždy.
Každé postižení není viditelné,
ale všichni máme společné to, že chceme být viděni.
Jsme lidé, nejen lidé se zdravotním postižením.
Každý si zaslouží lásku a úctu.
Amen.
Hej! Přesně o tom mluvím, superstar!
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková