Läget, Speedy? Kom in, trevligt att träffas.
Hej!
Här är resten av Fab 5!
Vill du få hjälp uppför trappan eller ta rampen på baksidan?
- Ni kan hjälpa mig. - Ett, två, tre.
- Okej, så där. - Går det bra?
Så där, ja.
Ett till.
- Sista steget. - Bra jobbat.
- Härligt. - Så där.
Dina stackars byxor! Vi ordnar handdukar.
- Kom in! - Välkomna.
Så fint ni har.
- Tack, Antoni. - Tack själv.
FAB 5
DAG 1
JAG ÄR INTE DET SOM HÄNT MIG, JAG ÄR DET JAG VALT ATT BLI.
Välkomna hit.
- Hej. - Ursäkta, förlåt, tack.
- Här är moster Anginique. - Hej, moster!
Jag hittade Speedy på TikTok.
Hur han delar sin berättelse, hans stil, hans känsla, det är helt otroligt,
så jag måste presentera honom för er.
Jag vill motivera folk, få dem att bli sina bästa jag.
Jag kan motivera folk med min berättelse.
Kan du tänka dig att dela det som hänt, berätta hur du har nått hit?
Ja.
25 april 2020 var mamma, moster och jag ute och körde
när en svart Ford F-150 kom upp bredvid och slog in i oss så att vi for av vägen.
Mamma försökte komma upp igen, men rammade ett träd.
Det gick rätt illa.
Jag svimmade först, men var vaken hela vägen i helikopterambulansen.
Jag skrek "jag vill inte dö" och så, och tänkte hela tiden på mamma.
Jag kunde inte röra benen, det brände i hela kroppen.
När vi kom till sjukhuset sa de att de måste operera ryggraden.
Efteråt kom läkarna och sa att jag kanske inte skulle kunna gå mer.
- Är du förlamad från höften och ner? - Från bröstet. Det var knäckande.
Var det då de sa att mamma och moster hade dött?
Ja.
Så livet kom verkligen med en rejäl smocka.
- Det hände 2020, så under covid? - Ja, det var det svåraste av allt.
Det gjorde det värre. Jag fick inte träffa släkten på 14 dagar, så det var ensamt.
- Jag grät mest varje kväll. - Så klart. Stackare.
Olyckan innebar ju en enorm förändring, men hur var livet före olyckan?
Livet var kul. Jag gick på fester, jag var ung.
Allt var kul.
Och jag var helsåld på basket.
Som ung i New Orleans behöver man hitta sin grej för att inte hamna i trubbel.
Smeknamnet "Speedy" fick jag som liten.
Jag sprang till träningen och tränaren frågade vad jag hette.
Jag sa "Ray", men han kallade mig bara "Speedy" efter det.
Speedy har talang.
När han spelade basket var han starting point guard, så det var en rush.
Drömmen var att bli basketproffs och målet var att få ut mamma ur orten.
Mamma kom till alla matcher, och när man ser den man spelar för satsar man ju allt.
Jag älskar basket och att satsa, jag var lycklig ute på planen.
- Hur var dina betyg? - Bra.
Jag såg till att ha bra betyg så att jag fick spela.
Du var väl klassens sjätte eller sjunde bästa?
- Sjätte. - Bra jobbat!
Hur har det varit sen olyckan?
Vänner frågar om jag vill med på fest, men det är inte min grej.
Jag stannar helst hemma, annars blir jag typ rädd. Jag är inte utåtriktad och så.
När folk ser på honom stänger han ner och tappar bort sig i tankar.
Men alla är ju inte ute efter att racka ner på en,
så han borde försöka vara sig själv.
Vad driver dig?
Tanken på mamma och att hon inte skulle vilja att jag ger upp.
Olyckan drabbade Speedy i ett viktigt vägskäl i livet: Han var 18.
Då fantiserar man om framtiden, om vad som kan tänkas hända.
Men allt stannade upp och han återuppbygger sig, lär sig att leva igen.
Berätta var du bor, fördelar och nackdelar, särskilt tillgänglighet.
Jag bor med släkten.
Sen mamma och moster dog är släkten så liten,
jag har bara mostrar och kusiner kvar.
Jag bor i en lägenhet på markplan, men det är tre steg upp.
Markplan, men ändå en trappa.
Inne i lägenheten är dörröppningarna trånga.
Jag kommer inte in på toa med rullstolen, jag får hoppa över till en annan stol.
- Du tar dig från stol till stol till stol. - Ja.
Otillgängligheten gör dig antingen till en fånge i ditt eget hem,
eller utanför, för att du inte kommer in. Har du funderat på att flytta?
- Skaffa ett eget och mer tillgängligt hem? - Ja. Jag försöker hitta en lösning.
Vad önskar du dig mest i ett eget boende?
En höj- och sänkbar säng,
för den jag har nu är svår att komma upp i.
- Det vore fint med lite lyx. - Jag förstår hur du menar.
- Din stil, "lite lyx". - Ja.
Det måste vara svårt för Speedy. Allt i hans hem gör livet mer besvärligt.
- Lagar du din mat? - Nej, jag kan inte.
- Kan du inte? - Men jag vill lära mig.
- Vem lagar din mat? - Moster lagar mat åt mig ibland.
Men oftast blir det snabbmat.
- Vad lagar hon? - I dag blev det majs och ris.
- Vad är det? - Har du inte hört talas om majs och ris?
Här nere slänger vi i korv,
och så har man förmodligen lite fisk på sidan om, eller kyckling.
- Är hela din släkt från Louisiana? - Ja.
- Så du gillar rejäl hemlagad mat? - Ja.
Vad gäller självständighet och att reda ut hur livet är nu,
är matlagning viktigt för dig, vill du kunna laga mat?
Jag vill absolut lära mig att laga mat.
Sen jag blev rullstolsburen måste jag ta bättre hand om mig och äta mer.
Jag går ner i vikt. Jag är lite mager nu, så...
Jag fattar, du vill lägga på dig lite?
Mitt mål är att vi ska ha kul i köket och att du känner dig stärkt
och kan laga rätter som känns meningsfulla för dig.
Kan vi testa att laga stek och ris?
- Stek och ris? - Som på hibachi-ställen?
Där de har stekhällar och steker upp ris?
- Kan du lära mig att göra så? - Jag kan lära dig allt du vill lära.
Ja, jag vill lära mig hur man gör så.
Jag vill tala med dig om vem han håller på att bli sen olyckan.
Första tiden höll han sig för sig själv och ville inte ha med nån att göra.
Jag såg att han deppade, men han vill sällan prata om sånt. Inte med oss.
Han tänker väl att alla andra sörjer, men han fick nog inte tid att sörja.
Jag tror inte det. Han genomlevde det, och vill nog inte återuppleva traumat.
Men han borde prata med nån. Om inte med nån av oss, så med en vän eller så.
Du är ju så snygg.
Har du nånsin gjort flätor, dreads, twist out? Vad har du testat?
- Jag har funderat på flätor. - Gud, det vore så fint på dig.
Superfint, jag är som besatt.
Kanske färga lite.
- Fortsätt prata snusk, raring! - Du får välja färg.
Jag vill chocka TikTok med en ny stil. Vad sägs om att pierca näsan?
Ska vi pierca din näsa?
Som din nyutnämnda modellagent är jag osäker.
- Tan! - Ja, Jackie?
Vi pratade om näspiercingar.
Först tänkte jag att det vore första gången för oss.
Men så tänkte jag att som modellagent...
- Tan vet hur seriös jag är. - Det kan begränsa dig.
Gud, det får inte begränsa dig.
Nej, jag kan inte, du är ju nästa America's Next Top Model.
Är du med? Och så har vi ju Tyra!
Vet du vad han pratar om när han går på om America's Next Top Model?
Unga känner väl till det?
- Jag har hört om det. - Ja, och du gillar det.
- Det var en order, inte en fråga. - Jaha.
Sankt Tyra!
- Glöm att hon är här. - Jag saknar dig redan, sötnos!
- Speedy. Kan vi prata om kläder? - Ja.
Vi har hjälpt en annan rullstolsburen.
- Finns det begränsningar i vad du kan ha? - Jag gillar inte shorts.
Sen skadan är benen så smala, och jag gillar inte hur det ser ut.
Har du nån särskild stil, är du nörd-chic?
Kör du skräddarsytt eller street style?
Streetwear.
- Okej. Alltid streetwear? - Jag kan testa olika stilar.
Bra! Dina sneakers är det mest intressanta.
- Men vi kan nog göra mer. - Det tror jag.
Jag har en tydligare stil sen jag hamnade i stolen.
Jag har blivit mer bekväm i mina kläder.
Beskriv hur du klädde dig före olyckan.
Jag hade väl jeans.
Nån billig tröja med tryck, och så Vans.
- Och nu? - Tröjor med krage och specialar-Nike.
Och så ett par cargo pants eller så.
Skulle mode vara viktigt om du inte var rullstolsburen?
Nej, knappast.
Hur blev det en grej?
För att fräscha kläder väcker en säkerhet i mig.
Vad tror du kan att vi kan göra som får störst inverkan i hans liv?
Jag vill att han kommer ut mer och gör saker, för han är utåtriktad.
Men självförtroendet behöver stärkas sen han fick rullstol.
Tack så mycket, vi har fått mycket info om hur vi kan stötta honom under veckan.
- Tack så mycket, du är fin. - Tack. Du lämnar honom i goda händer.
- Var spelade du i basket? - Point guard.
- Så du gjorde poäng. - Ja.
- Och du var snabb. - Det var helt otroligt att vara på planen.
På matcherna i high school skrek alla ens namn: "Speedy!"
Jag satte tre poäng och alla hurrade. Det var så kul.
Basket var en stor del av ditt liv. Hur är det nu?
Det känns inte som förr. Jag ser en match nån gång ibland.
Jag ser vänner spela, men blir avundsjuk för att jag inte kan spela med.
- Ville du bli proffs? - Ja.
Det har alltid varit min dröm. Det, och att gå på college.
- Ja. - Först college, sen proffs.
- Vad drömmer du om nu? - Att motivera folk. Det är på gång.
- Fast du är visst inte så öppen? - Nej.
Man vill ju gärna inspirera andra, men tills man börjar dela sina upplevelser
och är trygg i det och verkligen öppnar sig inför andra, så finns det en mur.
Vem hjälper dig med det känslomässiga?
Alltså...
- Har du rullstolsburna vänner? - Nej.
Sen olyckan har det liksom varit...
Jag gick igenom det ensam, så jag har liksom hållit det för mig själv.
Det som verkligen gör folk till influerare är förmågan att säga: "Så här känner jag.
Det här upplevde jag."
Jag ska fundera på hur jag kan hjälpa dig att våga vara ditt sårbara och sanna jag
så att du kan förlikas med såväl det förflutna som framtiden
och låta det visa dig vägen till den framtid du förtjänar och söker.
- Jag vill bara känna mig säker på livet. - Jag förstår.
Vi går in.
- Vad gör ni? - Har vi en plan?
- Har du en plan, Karamo? - Ja. Har du en plan?
Det har jag alltid.
Jag har tre, men tar ner det till en när vi fått umgås lite.
- Du, då? - Vi har många planer.
- Har du en plan? - Jag har nog en stor en.
Nu vill jag veta vad du hoppas på här?
- Gör ert bästa. - Det var ett riktigt bra svar!
- Gör ert bästa. - Det ska vi.
- Gör du ditt bästa? - Ja.
- Är du så öppen du kan? - Ja.
Provar du allt Tan säger till dig?
Speedy vill lära sig att ta hand om sig själv, att laga sin egen mat,
och är stekt ris med stek vägen han väljer så är jag med på det.
Jag vill hjälpa honom att hitta en stil som är väldigt unikt Speedys
för att verkligen stötta hans självförtroende.
Speedy har ett nytt förhållande med sin kropp.
Det är inte lätt att vara sig själv, och mitt mål med veckan är
att hjälpa Speedy att känna sig trygg som den han är.
Hans livssituation är inte den lättaste.
Så jag vill visa att han inte behöver nöja sig vad gäller tillgänglighet.
Han vill inspirera andra genom att tala om sin resa,
men då måste han tillåta sig att sörja och förstå vad han går igenom.
Jag behöver dig här. Vi har en hjälte jag tror att du kan hjälpa mig med.
Jag vill visa Speedy att det finns stöd, folk som vet vad han går igenom.
Kommer du ner hit?
DAG 2
UNDERSKATTA INTE KRAFTEN I ATT SYNAS.
- Vi ska shoppa, Speedy. Hur känns det? - Bra.
Beredd?
Jag har hört dig säga det några gånger, du talar om före och efter rullstolen.
- Ja. - Har din inställning förändrats mycket?
Sen jag råkade ut för olyckan har väl min syn på livet förändrats.
Nu försöker jag att leva livet utan ånger.
Och vara ett bättre jag och fortsätta att växa. Såna grejor.
Har du utvecklat ett "skit samma-tänk"?
"Skit samma, jag kan väl göra så här"? Varför blev det så?
Jag kunde ju ha dött, så jag har varit med om det värsta.
Vad kan hända som är värre? Så jag kör på och struntar i vad folk kan säga.
Men du bryr dig ju om vad folk säger, du sitter mest hemma.
- Sant. - Stör det dig att folk stirrar på dig?
Lite grann, ja.
Jag kan passera nån som undrar om jag har blivit skjuten.
Det svider, för alla i rullstol har inte blivit skjutna.
Det får mig att må dåligt, man säger inte så till folk.
Är det därför du stannar hemma mer nu?
- Ja. - Okej.
Kan vi förändra det så att du tänker: "Jag ska ge er nåt att glo på."
Gärna.
Folk stirrar på honom, och det kan vi inte få stopp på.
Jag vill visa Speedy att han kan klä sig så att han tar över rummet.
- Vi ska hitta nåt som verkligen är du. - Okej.
Speedy har en helt klart blandad klädstil,
och jag vill visa honom hur han kan leka med alla sina stilar på en gång.
Då skapar han en stil han blir helt ensam om här i stan.
- Beredd? - Ja.
Härligt. Så här kan jag gå ut.
Klara färger.
- Du är trendig som fan! - Tack.
Det här är mer av en byxa. Vad sägs?
Jag gillar färgen och att de är lite korta och att jag inte har strumpor.
- De är fina. - Jag gillar dem också.
Men kläder som ligger mot hjulen...
- Så klart. - Det är hemskt.
Ja, men om de var smala och inte låg emot hjulen skulle de vara bra.
- Ja. - Bra.
- Det här kan nog hjälpa mot oron. - Berätta om den.
Det har varit svårt hemma, som jag berättade om.
Och när jag är bland en massa folk kan jag få lite svårt att andas.
Hjärtat kan börja bulta som tusan,
men det här kan nog ge mig säkerheten jag behöver för att kunna vara ute bland folk.
Drar jag på mig såna här kläder lär ju folk reagera och se mig.
- Jättebra! Ska vi prova mer? - Ja.
Bra.
Kom hit bort.
Och kom in här, tack. Bra.
Okej, Speedy.
Kolla.
Du är helt klart en mästare.
- Fint. - Det gör mig så glad!
Helt rätt. Klara färger.
Jag har sällan solglasögon, men det kan också få bli min stil.
Ja, det är nåt litet extra. Ibland är solglasögon den perfekta avslutningen.
Jo.
Speedy har känt sig alltmer osäker bland folk,
men jag såg hur glad han blev och han var inte längre en blyg pojke.
Energin i rummet förändrades. Det gör mig så glad.
- Folk lär se sig om. - Ja.
Jag vet inte vad unga säger om nåt coolt, men vilket ordet än är så är det rätt.
Drip.
Jaha, är det "drip"? Säger man "det är drip", eller bara "drip"?
Drip, eller han är hipp.
Han är hipp och helt klart drip.
Tack så mycket!
- Bra, de har en ramp. - Tack och lov.
Ja, vi går rakt in. Har du varit på den här sidan förut?
Nej, aldrig.
Jag hade ärligt talat planerat nåt annat för dig,
men när du frågade om du kunde få lära dig att laga stekt ris eller stek
blev jag så glad när jag såg din glada min, så jag tänkte: "Nu kör vi!"
Jag vill visa dig hur otroligt enkelt det är att laga stekt ris.
- Funkar det? - Ja.
Härligt. Du har din station där,
och jag ska visa dig hur man skalar och hackar ingefära och vitlök.
- Ta en sked och få bort allt brunt skal. - Okej.
Man ska få fram hela ingefära-roten. Perfekt.
- Inte perfekt, men... - Det är nästan perfekt!
Jag inser rätt snart att han är en ung grabb, han kan inte sånt här.
- Kom igen, det blir en utmaning. - Inga problem.
Du styr kniven med två fingrar, och så går den som en gungbräda.
En del är alltid i skärbrädan, vi hackar inte så här.
Och så skär du grönsakerna med samma gungbräde-teknik.
Skär med ena handen och för fram med den andra.
- Gör så med alla här, tack. - Allihop? Okej.
- Se upp med kniven, den är vass. - Tokvass.
Stekt ris är en så bra möjlighet att få i sig grönsaker och protein.
Jag försöker ha lika delar ris, kött och grönsaker.
- Protein är dåligt. - Du ville väl öka muskelmassa?
- Ja, det vill jag. - Bra, vi kör på det.
Jag är inte snabb i köket.
Det här är grundläggande matlagning.
Nu kommer proteinet!
Från hur man lagar till proteinet.
Perfekt.
Hur man kryddar det.
Lite sesamolja som ger den där rostade nötsmaken.
Smålök har en liten skärpa.
Och så lite sälta i form av sojasås.
- Är cirkeln bra nog? - Perfekt.
När man lägger till ägget.
Förhoppningsvis kommer det inte med skal. Oj, är du klar?
Det är hans nivå just nu.
- Jag brukade gå hit med mamma. - Jaså?
Jo, vi åt ofta hibachi.
När vi firade nåt brukade vi komma hit. Ibland bara ändå.
- Vilken var din favoriträtt? - Hibachi-ris, stek och kyckling.
Och jag gillar yumyum-såsen.
Yumyum-sås är en av mina stora favoriter.
Nu när mamman inte finns kvar måste Speedy lära sig att laga bra mat.
Ta hand om sig själv.
- Jättegott. - Riktigt gott.
- Tack för att du lärde mig. - Absolut! Du satte det.
Det är en sån självständighetssymbol att kunna laga sig ett närande mål mat.
Det är viktigt att äta med tanke på hur jag mår.
Du nämnde att du behövde lägga på dig muskelmassa.
Vilka problem ställs du inför där?
Efter olyckan har jag haft problem med aptiten.
Det är en biverkning vid ryggmärgsskada.
Ibland måste jag ta piller mot aptitförlust.
Att säga att Speedy har tvingats anpassa sig är århundradets underdrift.
Alla småsaker vi tar för givna i vår vardag måste Speedy tänka igenom.
När jag tränar tar jag i och anstränger mig för att bygga muskler,
men jag får inte i mig näring nog för att kroppen ska växa.
Ja, man måste ju få i sig ordentligt.
Är det ditt mål bör du äta det här några gånger i veckan.
Stek och ägg och morötter.
Jag är helt allvarlig: Jag ska börja laga det här oftare nu.
- Jag påmindes om hur lätt och kul det är. - Vet du vad som inte är kul? Disken.
DAG 3
LÅT INTE DET DU INTE KAN GÖRA KOMMA I VÄGEN FÖR DET DU KAN GÖRA.
Kom in.
Välkommen.
Dessvärre för dig, raring, har du ett väldigt fint ansikte.
Det är inte ditt fel att du är så himla söt. Jo, vi pratade flätor.
Jag älskar flätor, och så nämnde vi färger.
En lustig sak med färg:
Man kan leka med förlängningar i färg.
Jag gillar det, för då undviker man att bleka sitt hår
eller att fortsätta färga när håret växer ut.
Jag har en härlig vän här som ska hjälpa till med flätorna.
Ibland rakar frisören streck i ögonbrynen.
- Vågat, gubben. - Jo.
- Och hur gör vi med dina små fjun? - Det sparar jag, det började just växa.
Det stannar!
Du bara: "Det är min 20-årsgrej, det stannar."
- Så, tvätta håret. - Okej.
Du är så söt. Kom, nu tvättar vi håret.
Det är Speedys första besök hos en frisör sen olyckan!
Så det här är två års växt.
Ja, slappna av, kungen.
Ja, såja.
Vi har mycket att göra, men det känns så bra att ta hand om Speedy.
Lugn, det blir jättefint sen.
Det är som Lil Nas.
Som om jag fått en stöt.
Vi kör en läcker design
som är väldigt chic, lika klassisk som nutida.
Och med dina honungsblonda förlängningar kommer alla att jaga dig.
- Kanske det. - Inte alls, det blir så, det vet jag.
Han är så stark och så modig,
och jag vill bara duscha honom med kärlek.
- Det här funkar väl i tre veckor? - Han kan helt klart få tre veckor.
Sen blir det dags att göra om det.
Jag vill att han ska känna sig fin och säker i sitt utseende.
- Hur ser det ut? - Så fint att jag får spel.
Att han känner sig modig och tar plats, för det förtjänar han.
Jag knyter under hakan.
Jag visste inte att vi gjorde så!
- Då har du lärt nåt i dag. - Helt klart.
- Vad känner du passionerat för? - Träning. Jag kan bli personlig tränare.
Du kan absolut bli personlig tränare.
- Jag kan nog bli tränare. - Du kan absolut bli tränare.
- Jag försöker reda ut allt. - Du behöver inte reda ut allt.
Du har just genomgått trauma, det är mycket att handskas med.
Så försök bara att vara öppen för vad universum kan ha på lut åt dig,
för jag tror att du har en massa talang och möjligheter.
Jag jobbar på att vara mer öppen och rakt på sak.
Handlar det om att inte vilja vara sårbar kring hur du känner?
Jag vill vara mer sårbar och faktiskt låta folk hjälpa mig.
- Ja. - Och prata mer om hur jag har det.
Jag pratar inte om det nu, för det skulle kännas konstigt att ta det med släkten.
Har du gått i terapi eller tänkt på att söka upp en psykolog?
Nej, men...
Det är en sån styrka att be om hjälp.
Jag lever med HIV, jag fick det i 25-årsåldern.
Jag blev så deprimerad och var inte...
Jag mådde inte bra. Jag behövde terapi.
Jag ville inte be om hjälp, men det blev ju bättre då.
Under min depression tänkte jag ofta typ:"Vad är poängen?"
Och jag tror att jag har förstått att det är att göra sin största smärta
till en drivkraft, och har man kunnigt folk att prata med
så kan det vara en hjälp att hantera sina känslor på vägen.
Ja.
Ibland tänker vi att den som ber om hjälp eller visar sårbarhet är svag.
Men det är ju det starkaste vi kan göra.
Snacka om fint syfte: Nu är dina flätor klara,
och vi äger så stenhårt. Vem gav oss rätt till det?
Jag kan inte förstå hans trauman fullt ut,
men jag förstår synsätt och positivt tänkande och depression
och nej: Jag måste inte klara det själv.
Borra blicken rakt in i linsen och ge kameran en puss.
Kan inte.
Klart att du kan, du är TikTok-stjärna! Vänj dig.
Du har världen där, raring. Ge dem en liten puss.
Blinka åt dem där hemma, då?
Raring? Herregud...
Du är den sötaste pojken nånsin. Sluta aldrig att vara så där rar.
Vi måste skärpa oss, vi ska visa din nya stil.
Är du beredd? Tre, två, ett: Här är ditt nya jag.
- Okej... - Eller hur?
Japp, jag gillar det.
Ser nån modellagent det här? Knacka på tv-skärmen, för Speedy är urläcker!
Ingen har nånsin tänkt sig att vara så het.
Du skulle kunna slicka dig om läpparna, det vore... Ja, så där!
- Vadå? - Herregud!
Speedy kollar in sig själv.
Nästa gång slipper jag väl dra fram modellkänslan ur dig?
Visst.
Jag ser en förvandling i säkerhet. Och det skänker mitt queerhjärta en sån glädje.
Åh, så gulligt!
FAB 5-HK, NEW ORLEANS, LOUISIANA
Så fint, Tanny.
- Visst är det? - Det här är vi en dag.
Gissa vem jag bjöd in!
- Hallå! - Wesley, hejsan!
Kolla, det är Wesley!
Hej, allihop!
I nuläget är alla i Speedys liv icke-handikappade.
Jag vill att han träffar en som förstår hans upplevelser och som kan ge råd.
Så jag bjöd in Wesley.
Jag lär folk med handikapp att det är okej att vilja vara annorlunda
och att trivas i sin egen hud.
Jag är ett nytt jag nu.
Och jag vill att alla ska veta att visst, jag är handikappad. Fast inte.
Dig har jag inte träffat sen vi fick stryk i Family Feud!
Hej, raring!
- Kolla på dig, du ser så bra ut! - Man försöker.
Du lyckades.
- Hur är det? Det var ett tag sen. - Livet är fint.
Jag har verkligen utforskat vem jag är och känner mig friare än nånsin.
- Hur går det för din förening? - "Handikappad, fast inte" blomstrar.
Vi har nått en massa andra plattformar och fått ut vårt budskap,
så vi är väldigt nöjda med vad vi kan göra.
När vi träffade Speedy som vi hjälper nu insåg jag att du behövdes här.
Ingen kan relatera till honom och stötta honom som du kan.
Jag ser fram emot att träffa honom.
Ditt hår är så snyggt!
Kom in och träffa vår vän! Känner du till Wesley?
Läget? Hur ligger landet?
- Hej, mannen! - Läget?
Hur är det? Du är så stilig!
Jag bad Wesley att komma hit eftersom jag tänkte att du behövde nån
att prata med som förstår hur du försöker hitta din röst för att inspirera andra,
en som också kan säga: "Det här måste du göra på din helande resa."
Jag läste på lite om dig, kollade din TikTok. Jag ser dig.
TikTok-kändisen!
Du jobbar på sociala media, och jag vet att resan är...
Den kan bli vacker.
Jag firade tio år i år, och jag menar "firade". Vi ska få dig dit.
Finns det nåt du hoppas kunna lära av Wesley medan han är här?
Ja.
Den där social osäkerheten jag nämnde, att komma in nånstans och alla stirrar.
- Ge dem nåt att stirra på. - Precis vad jag sa i går!
Perspektiv!
- Okej, ska vi dra? - Vi ses om ett tag!
Hejdå!
Du vill ju flytta, så jag tänkte
att jag och onkel Wes ska kolla lägenheter med dig.
Då kan han ta upp vad du bör tänka på och jag kan snacka inredning.
- Låter det bra? - Ja.
I dag vill jag visa Speedy att han kan hitta en lägenhet som är tillgänglig
där han kan leva ett helt självständigt liv.
Det absolut första jag kollar in är miljön runtomkring.
Hur många tillgängliga parkeringsplatser finns det? Finns det ramper?
Numera säger man ju: "Gå där du firas, inte där du tolereras."
För flyttar jag in i ett område med en massa barriärer
där jag bara når saker i mitt hem, hur fri är jag då?
Sant.
Här inne skulle vi ha kollat på en lägenhet...
Allvarligt?!
- Lägg av! - Jo.
Oj...
Och det här händer ofta?
Ja, trottoaren här? Man når inte ytterdörren.
Jag ser ingen tillgänglig p-ruta, så jag ställer mig väl här.
Det är den mest tillgängliga, fast den egentligen inte är det. Första missen.
TA TRAPPAN VID BRAND
Här har vi lägenheten.
- Jag skulle inte kalla nåt här... - Tillgängligt?
Nej.
- Mikron. - För högt upp.
- Japp. - Skåpen...
Lägenheten hyrs ut möblerad.
Men man vill inte ha alla de här möblerna.
- De är i vägen. - Sovrummet.
Smal men okej dörröppning, va?
Badrummet blir ett problem.
- Du lär inte komma in. - Jag ska försöka.
Nej, inte en chans.
Har lägenheten några fördelar?
Garderoben har en fördel.
Några hängare och hyllor är låga, i alla fall en.
- De flesta är högt upp. - Och man kommer inte in.
Jag säger bara att man kanske...
Jaha, tre platser.
RAMP PÅ BAKSIDAN
- Kolla där, ett gott tecken. - Helt klart.
Oj, fint. Kolla den låga köksbänken!
Men många överskåp.
Det här är bra.
En sak att kolla är att vreden är här.
För är de där inne måste man sträcka sig över varma plattor för att stänga av.
Så hade jag det länge.
Det lärde du mig, det hade jag inte tänkt på.
Öppet och fint vardagsrum. Bred och fin hall.
Jättebra.
- Här är sovrummet. - Fint.
Kolla garderoben: Allt på låg höjd.
Man kan ställa alla sina skor där.
- Här är badrummet. - Jäklars!
Riktigt rymligt. Det är viktigt.
- Bra att man kan rulla in under handfatet. - Når du? Fint.
Bra.
- Badkaret... - Det är sådär.
- Det gillade jag inte. - Inga handtag.
- Frontladdad tvättmaskin och tumlare. - Hur öppnar man? Jaha.
Den borde öppnas åt andra hållet. Lättare att nå. Man ska inte nöja sig.
Du förtjänar samma tillgänglighet som alla andra.
Absolut.
DAG 4
DEN STÖRSTA SMÄRTAN ÄR ATT BÄRA PÅ EN OUTTALAD BERÄTTELSE.
Ungarna här ute, sån var jag förr.
- Du sa att du var sån förr? - Ja.
Tidiga morgnar, sena kvällar.
Tränade basket, spelade mot andra.
Ibland önskar jag att jag kunde gå tillbaka och göra annorlunda.
Som sakerna mamma var på mig om att jag borde göra.
- Som vadå? - Anstränga mig mer.
Lägga ner mer tid och kraft.
Jag uppskattade verkligen att mamma stöttade mina basketdrömmar.
Mitt mål var att köpa ett hus åt henne, men så blev det ju inte.
Känner du att du har sörjt din mors död ordentligt?
Och sörjt din förlorade rörlighet i benen?
Nej, inte egentligen. Det har jag nog inte.
Varför tar du dig inte tid till det?
För att jag försöker ignorera det.
Vad är du rädd ska hända om du tar tag i sorgen?
- Det kan jag inte förklara. - Vi har tid.
För vad jag inte kan låta dig göra är
att gå härifrån utan att ha uttryckt hur du känner.
Jag försöker få dig på en resa där du i smärtsamma stunder
kan berätta hur du känner.
Som när jag såg mamma efter olyckan.
Jag hade inte sett en död människa förut.
Och att se mamma så där...
- Det var hemskt. - Ja.
- Mamma och moster. - Så det är bilderna?
Bilderna, ja.
Jag kommer nog aldrig att fatta det.
Nåt så tragiskt hände hårt arbetande människor, bra människor,
som bara försökte sköta sitt. Det är inte rätt.
- Jag ger Gud skulden. - Gör du?
Jag gjorde allt rätt, hamnade aldrig i trubbel. Jag skötte mig.
Så att nåt sånt skulle drabba mig...
Hur ofta frågar du sig själv "varför jag"?
Jag försöker ha fler positiva än negativa dagar, men ibland kommer man inte undan.
Det har varit tillfällen när jag har velat dö.
Ja?
Jag såg mig själv i spegeln och började gråta.
- Ja. - Så här ser resten av mitt liv ut.
- Ursäkta. - Ingen fara.
Det är svårt.
Det var ett tag sen jag pratade om det.
- Förlåt. - Du behöver inte be om ursäkt.
Släpp fram det. Det är ett annat sörjande än förut.
Nu känns du vid ilskan du känner.
Du ska inte behöva vara ilsken livet ut.
Du måste kunna säga: "Vänta, jag har styrka nog.
Jag har det som krävs för att besegra de här negativa känslorna.
Men ibland blir det ändå svårt, kampen kan göra mig utmattad."
Du klarar det.
Att vara ung och svart i USA är svårt nog som det är,
och Speedy gjorde allt han kunde för att följa den väg mamman och han hade valt.
Och så kom det där ögonblicket där han slogs sönder.
Ibland när jag sitter och tittar tomt så är det minnen som dyker upp.
Plötsliga tillbakablickar och så.
Jag skulle vilja hitta nån att prata med.
Ta ett steg i taget, påbörja resan mot det du måste göra,
så att du får sörja och läka.
Det du upplevt kan inte bara börja och sluta här.
Jag vill att Speedy ska förstå att en förlust
inte står i vägen för en vacker framtid.
Och nu har han inlett sin resa i sorg och läkande, och han kommer att nå målet.
Jag tog med dig ut hit för att jag ville spela lite.
- Jaså? - Jag bjöd faktiskt hit några vänner.
- Visst. - Äger du fortfarande på planen?
- Kanske. - Kanske?
Läget?
Okej, jag har inte spelat sen fyran.
- Trodde du att jag hade dragit? - Vi kan väl köra två mot två?
- Två mot två. - Vi måste ju spöa dem.
Men först: Jag har såna här remmar åt dig.
- Runt höften? - Runt bröstet.
För du lust att lira lite är det bara att köra.
- Är det som ett stöd? - Ja.
Min skada är på C8, så min bål är... Jag är förlamad från bröstet och ner.
- Så bålen är väldigt svag. - Uppfattat.
- Funkar det? - Japp.
- Beredda? - Jag är nervös!
- Hur känns det för er? - Jag har segervittring.
Jag såg lite rädsla i Speedy, det blev ju en annan sak att spela i stolen.
Beredda?
- Håll självförtroendet högt! - Vad ska du göra?
- Kolla! - Det satt!
När Speedy kom ut på planen försvann rädslan och basketspelaren kom tillbaka.
Han missar.
Jag är med, kom igen!
- Du måste blockera! - Jag är kanadensare, det känns fel!
Sätt den!
Äntligen såg man glädjen!
Ett ögonblick av känslor som släpptes ut inspirerade honom att ge sig ut
och ha lite kul igen.
Snyggt!
Jag kan fortfarande, det sitter kvar.
Killen sätter den. Han sätter den.
Takterna sitter i.
Ärligt talat hade jag nog inte kunnat köra utan det där samtalet.
Att få prata inte bara om skadan utan om resan man är på.
Jag är med på allt du känner nu.
Jag hatade mig själv i början av min resa.
Mycket depression. Tankar på självmord.
Jag vaknade varje dag och spöade mina ben.
- Är du med? Det gick inte att kontrollera. - Ja. Karamo nämnde det.
Hur kunde nåt så tragiskt hända en så bra människa?
Jag förstår inte vad jag gjort för fel.
Tvivlet, frågorna, "varför jag?", det måste man gå igenom,
men man måste också förändra sin syn på det som hänt.
"Varför ska jag behöva leva med det?" Det blev efter ett tag: "Varför inte?"
Mitt liv är härligt, men det hade det inte varit om inte benen tagits ifrån mig.
Allt är förändrat, men det är det fina med det.
Ditt språk och synsätt är redan väldigt positiva, men du måste tro på det.
För att kunna acceptera det här måste du hitta kärleken i dig och i ditt nya liv.
Det är många som står och väntar på att ledas av dig.
Låt inte dina utmaningar hindra dig från att bli den du kan bli.
Det är bara du som kan sänka dig.
Där hörde man visdom levereras. Jag gillar Wesley-visdomen!
Vårt samtal slutar inte här.
Jag tänker göra mycket med dig för att bygga upp dig.
Du har såna möjligheter, och jag vill se dem växa till nåt vackert.
Jag älskar det och jag älskar dig.
- Och jag älskar dig. - Vi är där vi är.
- Tack. - Tack själv.
- Jag är så himla glad att ni träffades. - Jag också.
Är det tacodags nu? Fast Speedy föredrar väl hibachi.
DEN NYA SPEEDY
SE INTE TILL VEM DU ÄR I DAG, UTAN VEM DU KAN VARA I MORGON.
- Jag visste det! - Där har vi ju Bobby!
- Hallå! - Vad gör Bobby här?
Hej, ungdomar.
Läget?
- Tar du den? - Japp.
Jag har dig, akta huvudet.
- Går det bra? - Ja.
Så där. Tack.
Nu sätter vi fart. Kan du bli sötare?
- Känner du igen bilen? - Ja, det är min bil.
Den står här i sin nya p-ruta.
- Allvarligt? - För Fab 5 har ordnat en lägenhet åt dig.
- Första årets hyra är betald. - Jösses...
- Tack. - Här kommer kramen.
- Tack. - Får vi se den snart?!
Helt galet, jag ska försöka att inte gråta. Tack.
- Var så god. - Du förtjänar det verkligen.
Din mamma har visat vägen här, hela vägen.
- Det tror jag. - Hon ser lyckligt på oss nu.
- Tack ska ni ha. Kan jag få en kram till? - Absolut!
Ska vi köra gruppkram fast det är 60 grader?
Tack ska ni ha!
Han var 18 år, och så många drömmar togs ifrån honom på ett ögonblick.
Kom igen.
Jag kan inte fatta vad han gått igenom,
men det gör mig så glad att se leendet i hans ansikte.
- Är det här? - Var så god.
Herregud!
Herregud.
Så himla fint!
Ni har gjort er grej!
Jag har justerat en del, som skåpet under vasken.
- Vinklat, så att du når. - Tack.
Och vi ordnade en massa som underlättar för dig.
Alexa: Sänk persiennerna i vardagsrummet.
Okej.
- Oj! - Va?!
Jag trodde att du skojade!
Alexa: Släck ljuset i vardagsrummet.
Okej.
Jag vill ha sånt.
Jag bad dig ju fixa appen, man kan styra allt från den också.
Jaha.
Speedy ville att jag skulle lära honom att laga stek med stekt ris
på hans favorit-hibachiställe.
Jag har inte gillat nån köksapparat mer än den här: Världens bästa riskokare.
Man kan köra havre i den också.
- På tal om havre... - Den är fantastisk.
Oj!
- Vill du se mer? - Ja
Dags för badrummet.
- Frontladdad tvättmaskin. - Du blir en vuxen man som sköter tvätten!
Du kan rulla in i duschen, så du behöver inte lita till nåns hjälp med nåt.
Kära nån!
Jag kan bara rulla in och byta, förut fick jag byta till två stolar.
Och, jösses...
- Du sparar mycket tid nu. - Tid och kraft.
Underbart!
Jag hängde gardiner här så att du slipper dörrarna.
Underbart, jag har aldrig sett nåt liknande.
Och sängen är ju helt overklig. Som ett rymdskepp.
Tack, Bobby. Det här gör livet mycket lättare.
Din garderob. En av våra roligaste.
Helt galet.
Och du verkar ju gilla färger, så du fick en hel massa olika.
I butiken verkade du fastna för den här,
så vi skaffade en massa olika stickat som är färgglatt och lekfullt.
- Den! - Visst är den så fin?
Ett gäng olika byxor.
Smala, så att de passar som du vill utan att ta i hjulen.
Och till sist: En massa skjortor.
Beroende på hur du känner.
- Ska vi prova lite? - Ja.
- Ungdomar! Är ni redo för Speedy? - Ja.
Okej, Speedy: Kom ut!
Oj, snyggt!
Härliga färger!
Dödsfräscht!
Vilket är bäst, skjortan eller smyckena? Du strålar.
Takeover. Det är inte en makeover, det är en takeover.
Snyggt!
När du vill visa ditt läckra ansikte: Där har du TikTok-hörnet.
Sätt din fina lilla mobil där. Vi ser fram emot att se vad du skapar.
- Du ser jättebra ut. Så stilig. - Tack.
Jo, jag har en överraskning till, uppe på taket.
Ni kan väl dra upp på taket, så ses vi där och snackar lite.
Du har genomgått nåt jag inte kan förstå.
Och du har varit snäll och varm och helt fantastisk genom alltihop.
Jag lyckades uttrycka det för dig i går när vi pratade.
Du såg mig gråta, och det var längesen jag grät.
Jag visade TikTok min kamp, men inte mina tankar och känslor.
Det visade jag inte.
Tappa inte sårbarheten, för jag lovar dig att det är därifrån styrkan kommer.
Det är den som för dig dit du behöver nå.
- Är du med? - Ja. Jag lovar.
Okej, då går vi upp på taket, för du lär nog gilla den här sista överraskningen.
Jag bjöd hit din familj!
Så fin du är!
Vänta. Lay'lani!
Gumman!
Vi har en överraskning.
SPEEDYS KUSIN
En ny pool.
En ny pool!
- Vad är det här? - Du var fin förut, men jag gillar det här!
Ja, jättefint!
Får jag se.
Jajamän!
- Så där, ja. - Du är så fin!
Vi har en liten tradition där du ska tänka på allt du lärt dig med oss,
och så på vart du vill komma nu.
Du frågar dig själv "varför jag?", och nu ska du själv svara.
Varför inte jag? Ni gav mig perspektiv på saker.
Olyckan förändrade mitt liv. Varför skulle förändringen inte kunna vara positiv?
- Ja. - Man kan se det så.
Bilolyckan gav mig liv.
Du kommer att sörja livet du trodde att du skulle leva,
men ju mer du ger ditt nya liv mål och mening
desto mer läker du och slipper sörja det gamla.
Vi ska släppa ut fjärilar i din mors och mosters namn
så att de finns runt dig och vakar.
- I deras namn. - Älskar dig, mamma.
Oj, så fina.
Jättefina.
Fjärilar!
Vackert!
Fint.
- Släpp ut dem! - Kolla vad som landade på dig.
De gillar dina skor.
Du kan ta på den.
- Det är dags för oss att ta farväl. - Dessvärre.
Vi ska låta dig umgås med din familj i din nya lägenhet.
Okej.
Vi älskar dig, du är en fantastisk ung man.
Han sa att han inte ville bli en börda. Prata med varandra, dela saker.
- Jag älskar er. Tack. - Vi älskar dig.
- Jag hoppas att vi får ett livslångt band. - Detsamma. Absolut.
- Kör på. - Tack, Karamo.
Sorg kommer inte och går på en dag.
Det är en resa som tar tid, och Speedy har inlett sin resa.
Stor kram, kom igen! Allihop!
- Oj, så fint för dig. - Jag vet.
Oj!
Okej!
Alltså, kläderna, håret, den vackra lägenheten,
att Speedy fick lära sig att laga mat, inget av det löser hans problem.
Jag kan bara hoppas att vi under veckan gav honom några hoppets verktyg.
- Här är sovrummet, det var pricken över i. - Värdigt en kung! Oj, så fint.
Oj, bilderna!
Man måste accepter sig själv och det som hänt,
och Speedy har verkligen visat mig vad grace är.
Vad styrka och mod är.
Jag ska visa er nåt.
Alexa: Dra upp sovrumsgardinen.
Okej.
Kolla där!
Han kommer inte att misslyckas med nånting om han bara bestämmer sig.
Världen är hans.
Jag älskar din lägenhet!
Hon älskar den.
Vad händer nu? Vem vet?
Ingen aning.
Men nåt stort är det.
Läget, TikTok? Tack, Gud, för den här chansen.
Jag fick lära mig att sorg är en viktig del i läkandet.
Att man ska vara sig själv och inte ge upp när livet kommer med sina smällar.
Sörjer man inte ordentligt kan man tappa greppet om livet och om sig själv,
och man kan börja dissa sig själv.
Livet blev en väldigt tuff berg-och-dalbana för mig,
men jag är kvar och jag jobbar på och är beredd att berätta om mig.
HANDIKAPP SYNLIGGJORT
Handikapp påverkar alla.
Frågan är inte om, utan när ditt liv påverkas.
Livet kan på ett ögonblick förändras för dig eller nån i din närhet.
Alla handikapp är inte synliga, men vi är alla lika i att vi vill bli sedda.
Vi är människor, inte bara handikappade.
Alla förtjänar kärlek och respekt.
Amen!
Klockrent! Där satt den, mannen!
Undertexter: Henrik Brandendorff