Спіді, привіт!
- Радий знайомству. - Проходьте. І я радий.
- Привіт! - Привіт.
- Решта Феєричної п'ятірки. - Я в захваті!
Хочеш, щоб ми допомогли тобі піднятися сходами,
чи десь є пандус?
- Можете допомогти. - Піднятися?
Один, два, три.
- Гаразд. Ось так. - Добре.
Ось так.
Ще одна.
- Великий крок. - Сильні.
- Чудово. - Ось так.
- Бідні твої штани! - Тобі вдалося!
- Принесемо рушник. - Мені дуже шкода.
- Гей. - Заходь.
Вітаю в нашому домі.
- Гарний дім. - Висушімо тебе.
- Дякую, Антоні. - Дякую тобі.
ДЕНЬ 1
МЕНЕ ВИЗНАЧАЄ НЕ ТЕ, ЩО ЗІ МНОЮ СТАЛОСЯ, А ТЕ, ЩО Я ОБИРАЮ.
КАРЛ ҐУСТАВ ЮНҐ
Вітаю в нашому домі.
- Агов. - Вибачте. Перепрошую.
Моя тітка Анджинік.
- Як справи? - Привіт, тітонько.
Я побачив Спіді в тіктоці.
Я вважаю, те, що він розповів свою історію, показав, який він крутий,
це просто неймовірно,
і я мав познайомити вас із ним.
Я хочу мотивувати,
змушувати людей бути кращими версіями себе.
Я можу мотивувати їх своєю історією.
Тобі комфортно розповісти, що сталося?
Як ти опинився у візку?
Так.
25 квітня 2020 року ми з мамою і тіткою їхали в машині,
а поруч їхав чорний форд-пікап.
Він врізався в нас, і ми з'їхали з дороги.
Мама пробувала вирівняти машину, але ми врізалися в дерево.
Був сильний удар.
Я знепритомнів, а потім прийшов до тями.
Мене підняли на гелікоптері, я був притомним.
Я кричав: «Не хочу помирати. Я ще молодий».
Я думав про маму і все таке.
Я не міг рухати ногами. Моє тіло заніміло і пекло.
У лікарні сказали, що мені треба зробити операцію на спинному мозку.
Потім прийшов лікар і сказав: «Навряд чи ти зможеш ходити».
- Тебе паралізувало від попереку? - Від грудей.
Це було жахливо.
І того дня ти дізнався, що мама й тітка померли?
Так.
Життя мене просто повалило з ніг. Це був сильний удар.
Це було під час COVID-19.
- Так. - Так. Це було найскладніше.
Усе ускладнило.
Перші два тижні я не міг побачитися з родичами,
мені було дуже самотньо.
Я плакав майже щоночі.
Звісно. Бідолаха.
За останні кілька років усе сильно змінилося.
А яким було життя до аварії?
Воно було веселим.
Я ходив на вечірки. Був підлітком.
Було весело.
Я дуже любив баскетбол.
У Новому Орлеані ти маєш знайти свою пристрасть,
щоб уникнути проблем.
Мене прозвали Спіді у дитинстві.
Я прибіг на тренування. Тренер запитав: «Як тебе звати?»
Я відповів: «Рей». Після цього він називав мене Спіді.
Спіді - талановитий хлопець.
У баскетболі він був розігруючим захисником, тож завжди мав бути швидким.
Я мріяв стати професійним баскетболістом.
Я хотів перевезти маму в кращий район.
Мама приходила на кожну гру. Коли є людина, заради якої живеш,
то маєш викластися на повну і показати клас.
Обожнюю цю гру. Люблю важко працювати. На майданчику я був щасливим.
- Як ти вчився? - Непогано.
Я добре вчився, щоб мати можливість грати в баскетбол.
Ти був сьомим чи шостим у класі?
- Що? - Шостим.
- Молодець. - Яким було твоє життя після аварії?
Друзі запрошують на вечірки,
а я кажу: «Ні». Це не моє. Я люблю сидіти вдома.
Коли я десь, я наляканий, невпевнений, некомунікабельний.
Він повністю закривається поряд з іншими людьми.
У нього в голові крутяться різні думки.
Люди ж не всі зверхні.
Йому варто розслабитися і бути собою.
Що тебе підштовхує?
Я думаю про маму. Вона не хотіла б, щоб я здався.
Аварія сталася в критичний момент життя Спіді.
Йому було 18.
У цей вік мріють про майбутнє, про те, як усе складеться.
Для нього все зупинилося. Він заново створює себе.
Він учиться жити своїм життям.
Розкажи про свій дім.
Його плюси і мінуси, а особливо доступність.
Я живу з родичами.
Коли померли моя мама й тітка, я відчув,
яка маленька наша сім'я.
У мене залишилися лише тітки та кузини.
Я живу в квартирі на першому поверсі,
але там є три сходинки.
Отже, перший поверх, але є сходи.
У будинку завузькі двері.
Ага.
Я не можу заїхати в туалет.
Щоб піти в душ, маю пересісти на інший стілець.
Тож ти пересідаєш зі стільця на стілець.
Так.
Його незручність
змушує тебе або бути вдома, або на вулиці, без змоги потрапити всередину.
- Так. - Ти не думав кудись переїхати?
Знайти собі зручніше місце?
Я про це думав. Намагаюся із цим розібратися.
Що б ти найбільше хотів мати в новому домі?
Знайти ліжко, яке можна опускати й підіймати.
Щоб вилізти на теперішнє ліжко, я маю підняти себе.
Хочеться трохи розкоші.
Трохи розкоші? Зрозуміло.
Так. Твій стиль.
Бачу, прослідковується розкіш.
- Так. - Так.
Спіді зараз пригнічений.
Усе в його домі ускладнює життя.
Ти собі сам готуєш?
Ні. Я не вмію.
- Не вмієш? - Але хочу навчитися.
Хто тебе годує?
Моя тітка готує час від часу,
але загалом я їм фастфуд.
- Що готує? - Сьогодні кукурудза з рисом.
Що це таке?
- Ніколи не чув? - Ні!
Тут до кукурудзи з рисом дають сосиску,
а ще рибу чи курятину.
Уся родина з Луїзіани?
- Так. - То ти любиш смачну їжу?
- Так. - Добре.
Враховуючи бажання незалежності і твоє уявлення про життя,
ти хочеш собі готувати? Для тебе це важливо?
Я точно хочу навчитися готувати собі їжу.
Відколи я у цьому візку, я маю дбати про себе.
Маю більше їсти.
Я втрачаю вагу. Зараз трохи захудий, тож...
- То ти хочеш трохи набрати масу. - Так.
Моя мета - гарно провести з тобою час, щоб ти відчув упевненість,
і навчити тебе готувати те, що потім зможеш готувати сам.
Спробуємо приготувати стейк з рисом?
- Стейк з рисом? - Був у закладі з хібачі?
Коли готують на плоскому камені?
- Можеш мене навчити? - Я навчу тебе всього, чого ти хочеш.
Так, я хочу навчитися.
Я хочу поговорити про те, ким він став після аварії.
Спершу Спіді закрився в собі, не хотів ні з ким спілкуватися.
Він трохи пригнічений, але не любить про це говорити.
Він не обговорює це з родиною,
вважає, що всі інші горюють
або мають власні проблеми, але він не мав часу горювати.
Не мав і все.
Це трапилося з ним,
але, здається, він не хоче проживати цю травму.
Він має з кимось поговорити.
Якщо не з родичами, то з другом чи кимось іншим.
Ти надзвичайно красивий.
Робив колись косички, дреди чи накрутку?
Що ти пробував?
- Хотів зробити косички. - Боже. Тобі б дуже личили.
Ну дуже. Я в захваті.
Може, пофарбувався б.
- Говори непристойності, Спіді! О'кей! - Який порадиш колір.
Хочу вразити підписників новим виглядом. Що думаєш про пірсинг носа?
Проколемо тобі ніс?
Як твій новий модельний агент, я не впевнений.
- Тане! - Так, Джекі.
Ми говорили про пірсинг носа.
Спочатку подумав: «Це вперше для нас. Це сексуально».
А тоді: «Як твій новий модельний агент...»
- Тан знає, я серйозно. - Скажуть, це обмежить твою роботу.
Боже мій, я не можу цього допустити...
Ні, я не буду... Ти буквально наступна топмодель по-американськи.
Ти чуєш, що я кажу? У нас тут Тайра!
Знаєш, про що він, коли згадує «Топмодель по-американськи?»
Молодь знає це шоу, еге ж?
- Я чув про нього. - Авжеж, і тобі воно подобається.
- Можливо. - Це наказ.
- Це не запитання. - Ага.
Свята Тайро!
- Забудь, що вона там. - Уже сумую. Такий милий. Па-па!
Спіді.
- Що таке? - Поговоримо про одяг?
Так.
На цьому шоу ми вже допомагали людині на візку.
У тебе є якісь обмеження щодо одягу?
Я не люблю носити шорти.
Після травми ноги схудли,
я не люблю їхній вигляд, тому більше не ношу шорти.
Чи є якийсь стиль? Наприклад, гік-шик?
Чи любиш пошитий для тебе одяг?
Чи вуличний стиль? Що саме?
Вуличний стиль.
Гаразд. Завжди?
- Я просто пробую різні стилі. - Добре.
У тебе, на мою думку, дуже цікаві кроси.
- Але можна знайти цікавіші. - Так.
Мій стиль трохи розвинувся, відколи я опинився у візку.
Мені вдалося досягти впевненості в одязі.
Розкажи, що ти носив до аварії.
Ну, джинси,
дешеві футболки з принтами,
і «венси».
А тепер?
Сорочки з коміром, індивідуалізовані «найки»,
гарні штани-карго. Якось так.
Якби ти не був у візку, мода була б такою ж важливою?
Ні, не думаю.
- Чому ти вирішив зробити це своєю фішкою? - Нові шмотки додають мені впевненості.
Із чим ми можемо допомогти найбільше, що найсильніше вплине на його життя?
Ну, я хочу, щоб він частіше виходив, щось робив, бо він товариський.
Але, гадаю, йому потрібно більше впевненості.
Дякую.
Ти багато розповіла нам, як підтримати його цього тижня.
- Дякую. Ти неймовірна. - Дякую.
Так. Ти залишаєш його в надійних руках.
- Ким ти був у баскетболі? - Розігруючим.
- Отже, закидав м'ячі. - Так.
- І був швидкий. - На майданчику було дивовижно.
На шкільних матчах натовп вигукував моє ім'я. «Спіді!»
Я кидав триочковий, усі вболівали. Було весело.
Баскетбол був важливою частиною життя. А як зараз?
Усе вже не так.
Я іноді дивлюся баскетбол.
Дивлюся, як грають мої друзі, і заздрю,
бо не можу грати з ними.
Ти хотів стати профі?
- Так. - Так?
Я завжди про це мріяв, а ще хотів вступити до коледжу.
- Так. - Коледж, а тоді рівень профі.
Про що зараз мрієш?
- Мотивувати людей. - Знаєш, як мотивувати своєю історією?
Я на шляху до цього.
- Тітка сказала, ти не відкриваєшся. - Ні.
Так. Ти хочеш надихати інших,
але доки не розповіси, що переживаєш,
не відчуєш себе комфортно, щоб поділитися цим,
впиратимешся в стіну.
Хто допомагає тобі розібратися в емоціях?
Чорт, це...
У тебе є друзі на візках?
- Ні. - Ні?
Після моєї аварії все...
Я пройшов через це сам, тож я не дуже...
Тож я не ділюсь цим ні з ким.
Люди стають впливовими,
коли можуть сказати: «Ось що я відчуваю.
Ось те, через що я пройшов».
Я подумаю, як допомогти тобі,
щоб ти відчував себе вразливим, справжнім,
щоб ти міг змиритися з минулим і теперішнім,
і дозволив цьому вести тебе у майбутнє, яке ти хочеш і заслужив.
Я просто хочу бути впевненим у житті.
- Розумію. Ходімо всередину. - Гаразд.
- Що ви робите? - Ви вже придумали план?
- Карамо, є план? - У мене є. А в тебе?
- Завжди. - У тебе є план?
Аж три, але оберу один, коли ми познайомимося ближче.
- У тебе є план? - Їх безліч.
- У тебе є план? - У мене масштабний план, взагалі-то.
- Чого ти очікуєш від нас усіх? - Очікую, що ви викладетесь на повну.
- На повну. - Дуже гарна відповідь.
- Викладемося на повну. - Так.
- А ти викладешся? - Так.
- Будеш максимально відкритим? - Так.
Мірятимеш усе, що скаже Тан?
Спіді хоче навчитися дбати про себе,
готувати собі,
і якщо хоче смажений рис зі стейком,
я не сперечатимусь.
Я хочу допомогти йому обрати той унікальний образ Спіді,
який підвищить його самооцінку.
Спіді звикає до свого нового тіла.
Виходити в світ нелегко, тож моя мета цього тижня -
допомогти Спіді бути впевненим у собі і бути собою.
Йому зараз не просто з житлом.
Цього тижня я хочу показати Спіді, що він не мусить миритися з незручностями.
Він хоче надихати інших, розповідаючи про свої кроки.
Для початку він має прожити печаль і зрозуміти, що переживає.
Мені потрібна твоя підтримка. Допоможи мені з одним із наших героїв.
Хочу, щоб Спіді зрозумів: є ті, хто його підтримає, хто розуміє, що він відчуває.
Хочеш у Новий Орлеан?
ДЕНЬ 2
НЕ НЕДООЦІНЮЙТЕ ВАЖЛИВІСТЬ БУТИ ПОЧУТИМ. - БРЕНЕ БРАУН
Спіді, ми підемо на шопінг. Що скажеш?
Гаразд.
Готовий?
Я кілька разів від тебе дещо чув. Ти вживав фрази: до аварії і після аварії.
- Так. - Твій напрям думок сильно змінився?
Аварія змінила моє сприйняття життя.
Тож зараз я просто намагаюся жити без жалю.
Бути кращим, рости.
- Так. - Щось подібне.
Ти став рішучішим?
- Типу: «Пофіг. Я це зроблю». - Так.
А чому?
Ну, знаєш, я міг померти,
тож вважаю, що пережив найгірше.
Що може бути гірше за мою аварію?
Тож я кажу: «Я це зроблю. Мені байдуже, що скажуть».
Тобі не байдуже, що скажуть, бо ти рідко виходиш в люди.
- Ні. - На вулиці тебе турбують погляди людей?
Так, трохи.
Коли виходив на вулицю,
мене могли запитати: «Тебе хтось підстрелив?»
Від цього боляче.
Це крає мені серце, бо не в усіх, хто на візку, стріляли.
Мені це неприємно.
Такого не можна казати.
І через це ти проводиш більше часу вдома?
Зрозуміло.
Як щодо поставитися до цього інакше:
«Дивитесь на мене? Я дам вам для цього привід».
Залюбки.
Люди будуть витріщаються, ми не можемо це зупинити.
Хочу, щоб Спіді зрозумів: він може одягатися так,
як хоче, і привертати увагу.
Оберімо, що підходить саме тобі.
Ага.
Спіді досить багатогранний у виборі одягу.
Я хочу показати, як він може грати з кожним стилем в одному образі.
У цьому місті він матиме унікальний вигляд.
- Готовий? - Ага.
О так.
Я б так вийшов в люди.
Яскраві кольори.
- Ти такий стильний, що капець. - Дякую.
Це штани, а не джинси. Що думаєш?
Класний колір,
і класно, що вони вище щиколоток, і я без шкарпеток.
- Гарно. Дуже. - Мені теж подобається.
Але одяг, який треться об колеса...
- Точно. - Це найгірше.
Авжеж. Тобто якби були вузькі і не торкалися коліс, було б добре.
- Так. - Чудово.
Думаю, це трохи допоможе із соціальною тривогою.
Розкажи мені про неї.
Як я вже казав, удома було дуже важко.
А коли навколо багато людей, я...
Деколи мені тяжко дихати.
Серце чомусь виривається з грудей,
але я відчуваю, що цей одяг додасть мені впевненості
бути в оточенні інших.
Якби я змінив одяг і вийшов у такому, мене б усі побачили.
Це чудово.
- Приміряємо ще? Добре. - Так.
Іди до мене.
Повернись сюди, будь ласка. Дякую.
Гаразд, Спіді.
Гей.
Тане, мушу сказати, ти знаєш своє діло.
- Мені подобається. - Я такий щасливий.
Те що треба. Яскраві кольори.
Я рідко ношу окуляри. Здається, я можу додати їх до свого стилю.
Знаєш, це непоганий аксесуар. Іноді це ідеальний спосіб довершити образ.
Так.
Спіді почувається дуже невпевнено на людях,
але я бачу, в якому він захваті,
він уже не той сором'язливий, покірний хлопчик.
Це змінило енергію в кімнаті.
Я дуже цьому радий.
- Я привертатиму увагу. - Так.
Не знаю, який зараз у молоді відповідник слова «круто»,
але яке б слово не було, воно підходить.
Краш.
Краш? Це нове слово? І як кажуть: «ти мій краш» чи просто «краш»?
«Краш» або «ульотний».
Він ульотний і точно краш.
Дуже дякую.
Чудово. Там є пандус.
Дякувати Богу.
Так.
Тож підемо прямо. Ти колись був на цьому боці?
Ні, ніколи.
Зізнаюсь, у мене були щодо тебе інші плани,
але коли ти запитав, чи можу я тебе навчити готувати смажений рис чи стейк,
я дуже зрадів, бо ти весь засвітився. І я подумав: «Це й зробимо».
Ага.
Я хочу показати, як просто готувати смажений рис.
- Ти не проти? - Не проти.
Супер. У тебе тут робоча станція.
Я покажу, як почистити й нарізати імбир і часник.
Візьмемо ложку і почистимо нею коричневу шкірку.
Так у нас буде очищений корінь імбиру.
- Гаразд. - Чудово.
- Не ідеально... - Майже ідеально.
Майже ідеально.
Я дуже швидко усвідомив,
що він молодий і не знає цього всього.
Зробімо це змаганням.
На старт, увага, руш.
Отже, ніж треба вести цими двома пальцями.
Рухати, наче пилкою.
Частина ножа торкається дошки. Не відриваємо його.
Ці овочі теж різатимеш, наче пиляючи пилкою.
Однією рукою направляєш, іншою підштовхуєш овоч.
- Зможеш усе це порізати? - Усі? Гаразд.
Але обережно, ніж гострий.
Як бритва.
Смажений рис - чудова страва,
у якій багато овочів і білка.
Я люблю порівну рису, м'яса та овочів.
- Білок це кльово. - Казав, хочеш набрати масу?
- Хочу набрати. - Супер. Тому ми тут.
Я не швидкий, коли готую.
Це наче база, основи приготування їжі.
Ми готові до білка.
Як приготувати білок.
Чудово.
Як приправити.
У тебе є кунжутна олія.
Вона додає смаку смажених горіхів.
Це зелена цибуля, вона для гостроти.
Трохи солі у вигляді соєвого соусу. Гаразд.
- Достатньо такого кола? - Воно ідеальне.
Коли додати яйце, як його посмажити.
Без шкаралупи. Я проконтролюю.
- Ось так. - Ти це зробив.
Ось що потрібно цьому молодику.
- Я приходив сюди з мамою. - Справді?
Ми завжди приходили на хібачі.
Ми приходили сюди святкувати різні важливі події.
А іноді просто так.
- Що ти любиш замовляти? - Рис хібачі, стейк і курку.
- Я любив соус «Ням-ням». - Я...
Соус «Ням-ням» - моя улюблена річ.
Мама Спіді загинула,
і тепер йому треба навчитися годувати себе,
дбати про себе.
- Дуже смачно. - Смачно, чорт забирай.
- Дякую, що навчив. - Будь ласка.
Ти молодець.
Це такий символ незалежності,
коли можеш готувати собі повноцінні страві.
Мені важливо їсти.
Це дуже важливо в такому стані.
Так. Дуже важливо набрати масу, як ти казав.
Які в тебе із цим виникають проблеми?
Після аварії
я втратив апетит.
Це через травму спинного мозку.
Іноді доводиться приймати таблетки для апетиту.
Сказати, що Спіді довелося пристосуватися, -
це не сказати зовсім нічого.
Усі ці дрібниці, які ми сприймаємо як належне щодня,
для Спіді серйозні речі.
Коли займаюся спортом, ніби все роблю, докладаю зусиль, пробую наростити м'язи,
але не отримую достатньо їжі, щоб допомогти тілу рости.
Звісно. Щоб м'язи росли, треба їсти.
У такому разі, маєш їсти це кілька разів на тиждень.
Стейк, яйця, моркву.
Серйозно, я не жартую.
- Я почну готувати це вдома. - Так?
Ти нагадав мені, як це легко й весело.
Знаєш, що буде весело? Мити посуд.
ДЕНЬ 3
НЕ ДАВАЙТЕ ТОМУ, ЧОГО НЕ РОБИТЕ, ЗАВОЛОДІТИ ТИМ, ЩО РОБИТЕ.
ДЖОН ВУДЕН
Заходь.
Ласкаво прошу.
Любий! На жаль,
у тебе дуже гарне личко.
Це не твоя провина. До біса гарне.
Ми говорили про косички.
Обожнюю розкішні косички.
І ми згадували про колір.
Ось що цікаво.
Пограймо з кольоровими кінчиками,
мені це подобається, бо ти можеш не висвітлювати волосся
і далі не доглядати за його кольором.
У мене тут є неймовірна подруга. Допоможе заплести косички.
Іноді, коли стрижусь, прошу залишити пасма.
- Модно. - Так.
Що робитимемо із твоєю борідкою?
Я її залишу. Вона лише почала рости.
Залишу!
Ти такий: «Це моє досягнення. Я її залишу».
- Добре, іди мити голову. - Гаразд.
Ти такий милий. Ходімо. Помиємо тобі волосся.
Це перший офіційний похід Спіді в салон краси
після аварії.
Це волосся росло два роки.
Так, розплутуйся. Так.
У нас стільки роботи, але так приємно прославляти Спіді.
Не хвилюйся. Буде дуже гарно.
Нагадує Lil Nas X, коли зачесує волосся.
Наче струмом ударило.
Тож ми зробимо шикарний, вишуканий дуже класичний, але й сучасний дизайн.
А тоді зробимо золотисті акценти.
Усі запрошуватимуть тебе на побачення.
- Можливо. - Не «можливо», а точно. Я вже бачу.
Він такий сильний і хоробрий,
і я просто хочу оточити Спіді любов'ю.
Він проходить з ними тижні три, правда?
Три тижні точно.
І після того треба буде переплести.
Допоможемо йому почуватися гарним і створимо стиль, що додасть впевненості.
- І як я тобі? - Офігіти, який ти. Я не можу.
Зробимо його сміливим і готовим показати себе,
бо він на це заслуговує.
- Зав'яжу на підборідді. - О'кей.
Я не знав, що ми робимо таке для верхніх кіс.
- Ти сьогодні дечого навчився. - Авжеж.
Що ти робиш пристрасно?
Тренуюсь. Я міг би стати тренером.
Точно можеш бути тренером.
- Міг би стати наставником. - Точно міг би стати наставником.
Я намагаюся все з'ясувати.
Не обов'язково все з'ясовувати.
Те, що ти пережив, ця травма - це вже багато.
Тож будь відкритим до того,
що всесвіт приготував тобі,
бо, думаю, у тебе багато талантів і потенціалу.
Я над цим працюю.
Бути більш відкритим і іноді прямолінійним.
Це через те, що ти не хочеш бути вразливим щодо того, що відчуваєш?
Я хочу бути вразливішим і дозволити людям допомагати мені.
І більше говорити про мою ситуацію.
Я зараз про це не говорю,
бо дивно говорити з родиною про це.
Ти колись проходив терапію чи думав про психотерапевта?
Ні, але...
Просити про допомогу - це ознака сили.
Я живу з ВІЛ. Я заразився, коли мені було за двадцять.
Я був дуже пригнічений і не...
Мені було погано. Я потребував терапії.
Я не хотів просити допомоги. Як попросив, стало краще.
Коли в мене була депресія, я часто думав: «А в чому сенс?»
Я збагнув, що суть життя в тому, щоб зібрати свій найбільший біль
і перетворити його на мету.
Якщо звернутися до професіонала,
він допоможе пережити почуття, які ти переживеш.
Ага.
Іноді ми думаємо, що просити про допомогу
чи бути вразливим - ознака слабкості.
Насправді, це ознака неабиякої сили.
Обговорили мету - і твої косички готові.
Ми з тобою такі молодці. Як це взагалі можливо?
Попри те, що ці травми в мені не відгукуються,
я розумію проблеми сприйняття, оптимізму та депресії.
Це не потрібно проживати на самоті.
Поглянь в його об'єктив і надішли повітряний поцілунок.
Я не можу.
Можеш! Ти зірка тіктоку, сонце. Треба звикати.
Сонце, світ дивиться на тебе. Надішли їм поцілуночок.
Не хочеш підморгнути нашим глядачам?
Сонце. Боже мій.
Ти наймиліший і найгарніший хлопчик. Ти це знаєш?
Не втрачай цю лагідність.
Треба зосередитися. Покажемо твій новий образ.
Ти готовий? Три, два, один.
Ось новий ти.
Гаразд.
Так?
Так, мені подобається.
Нас дивиться модельний агент?
Тук-тук вам по телевізору. Гляньте, який Спіді красивий.
Він неймовірний.
Ніхто й не уявляв, що можна бути таким гарячим. Гаразд.
А ще якщо оближеш губи... Я просто... Так, ось це теж!
- Що таке? - Боже мій.
Спіді набрався впевненості.
Не змушуй мене так старатися, щоб витягти цю енергію моделі.
Гаразд.
Я спостерігаю, як він стає впевненішим.
І це дуже радує моє душу квіра.
О, це було так мило!
ОФІС ФЕЄРИЧНОЇ П'ЯТІРКИ НОВИЙ ОРЛЕАН
Тут добре, Тенні.
- Скажи? - Ага, колись так житимемо.
Так.
Дивіться, кого я запросив!
- Гей! - Веслі, привіт.
Дивіться, це Веслі!
Привіт усім!
Зараз Спіді оточують працездатні люди.
Хочу, щоб він побачив того, хто розуміє, що він переживає,
кому можна відкритись, хто може порадити.
Тому я запросив Веслі.
Я вчу людей з інвалідністю, що нормально прагнути бути іншими
і комфортно почуватися.
Сьогодні я живу новим життям,
і хочу, щоб усі знали, що я особа з інвалідністю, але я можу все.
Я тебе не бачив відтоді, як нас перемогли на Family Feud!
Привіт, любий.
Але ти! Такий гарний!
Стараюсь.
Тобі вдалося.
Як справи? Давно не бачилися.
Життя прекрасне.
Я багато досліджую себе і почуваюся вільнішим, ніж будь-коли.
Так. Як твоя організація?
«Людина з валідністю» процвітає.
Ми здобули популярність на багатьох платформах,
донесли нашу ідею,
тож радіємо своєму впливу.
Цього тижня ми допомагаємо Спіді. Я одразу знав: ти маєш приїхати.
Ніхто так не зрозуміє та не скерує його, як ти.
Дуже чекаю знайомства зі Спіді.
- Яке ж гарне волосся. - Гей!
Заходь. Тут наш друг. Ти маєш з ним познайомитись. Знаєш Веслі?
Що там? Як справи?
Привіт, друже!
Що там?
Як ти, сонце? Ти такий гарний.
Я запросив Веслі сюди,
бо вирішив, що тобі потрібен той, з ким можна поговорити, хто зрозуміє,
як ти намагаєшся надихати інших своїм прикладом,
але також зможе сказати: «Це те, що треба пройти,
щоб стати на шлях зцілення».
Я перевірив тебе, глянув твій тікток. Я розумію тебе.
Знаменитість.
Бачу, ти працюєш у соцмережах, і я просто... Я знаю, що цей шлях...
Він може бути прекрасним.
Цьогоріч я відсвяткував свої десять років. Так, саме «відсвяткував».
Ти теж зможеш.
Є щось, чого б ти хотів навчитися у Веслі, доки він тут?
Так.
Я вам казав, у мене соціальна тривога.
Так.
На вечірці чи в ресторані - усі дивляться.
- Дай їм на що витріщатися. - Я це вчора казав!
Ось це правильне сприйняття.
- Ну, готові забиратися звідси? - До зустрічі!
- Бувайте. - Бувайте.
Ти хотів переїхати,
тож я придумав, що сьогодні
ми з дядьком Весом повеземо тебе дивитись житло.
Гаразд.
Він може підказати, на що тобі треба звернути увагу.
Я пораджу з дизайном.
- Ти в захваті? - Я в захваті.
Сьогодні я хочу показати Спіді, що він може знайти доступний дім
і жити повністю незалежним життям.
Перше, на що я звертаю увагу, це навколишнє середовище.
Скільки є доступних паркомісць.
- Ага. - Чи є пандуси.
Останнім часом я часто чую фразу:
«Будь там, де тобі раді, а не де терплять».
Бо якщо всюди бар'єри,
а єдине доступне місце - квартира, тоді яка це свобода?
Так.
Це будівля, куди ми мали потрапити.
Справді?
- Ні! - Так.
Овва.
Це відбувається регулярно, так?
На цьому тротуарі? Тут до дверей не дістатися.
Я не бачу спеціально виділеного паркомісця, тож встану на це,
оскільки воно найдоступніше,
хоча це, по суті, не воно... Це вже мінус.
ПРИ ПОЖЕЖІ СКОРИСТАЙТЕСЬ СХОДАМИ
- Гаразд, ми прийшли. - Добре.
Навряд чи це все...
- Доступне? - Так.
- Ні. - Ні.
- Мікрохвильовка. - Вона високо.
- Так. - Шафки.
- Ця квартира йде з меблями. - Ясно.
Але тобі не потрібні ці всі меблі.
- З ними ти не зможеш пересуватися. - Спальня.
Трохи вузько, але проходите?
З ванною буде проблема.
- Навряд чи туди можна заїхати. - Я спробую.
Ні. Ніяк.
У неї є плюси?
Гардеробна - це плюс.
- Деякі вішалки низько. - Так.
- Принаймні одна. - Одна.
- Але решта високо. - І ти не заїдеш.
Але я просто підкреслив плюс, тому...
Отже, три паркомісця.
ДОСТУПНИЙ ВХІД ЗЗАДУ
- Гляньте. Це хороший знак. - Це точно хороший знак.
- Гарно. - Гарно.
- Так. - І низька стільниця!
Але багато полиць зверху.
- Це вже краще. - Так.
Треба дивитися, щоб вимикачі були тут,
бо якщо будуть там, доведеться тягнутися через гарячу плиту, щоб вимкнути її.
- І можна обпектися. - Робив так роками.
Я це від тебе дізнався. Раніше про це не думав.
Гарна простора вітальня. Широкий коридор.
Дуже гарно.
- Ось спальня. - Гарно.
Якщо подивитися на шафу, усе розміщено дуже низько.
На ту полицю можна поставити взуття.
- А ось і ванна. - Чорт забирай!
Тут досить просторо.
Простір - це найважливіше.
- Можна заїхати під раковину. - Дістаєш?
Чудово.
Ванна...
Ванна так собі.
- Так. - Не брехатиму. Я не фанат.
- Ніяких ручок. - Так.
Фронтальна пралка з сушкою.
Не можу відчинити... Гаразд.
Було б краще, якби відчинялась сюди. Зручніше.
Ти не мусиш миритися.
Ти заслужив, щоб усе було доступно, як іншим.
Авжеж.
ДЕНЬ 4
НЕМАЄ БІЛЬШОЇ АГОНІЇ, НІЖ НОСИТИ В СОБІ НЕРОЗКАЗАНУ ІСТОРІЮ.
МАЙЯ ЕНДЖЕЛОУ
Ці діти нагадали мені, що і я був таким.
- Кажеш, і ти був таким. - Так.
Рано вранці, пізно вночі.
Кидав м'яч у кошик, змагався з іншими.
Іноді я шкодую, що...
Хотілось би повернутися, зробити інакше, Було те, що моя мама хотіла, щоб я робив.
- Типу? - Докладав більше зусиль.
Більше часу. Більше старань.
Знаєш, я дуже цінував маму,
бо вона підтримувала мої мрії про баскетбол.
Я хотів купити мамі будинок, але план не спрацював.
Гадаєш, ти достатньо горював після загибелі мами
і втрати рухомості ніг?
Ні, не зовсім.
Не думаю.
Чому ти так думаєш?
Я намагаюся це ігнорувати.
Чому ти боїшся почати проживати це горе?
Я не... Я не можу це пояснити.
У нас є час.
Річ у тім, що я не можу відпустити тебе,
не дозволивши висловити те, що ти відчуваєш.
Я намагаюся налаштувати тебе, щоб ти міг проговорити свої почуття.
Після аварії, коли я побачив маму...
Я ніколи не бачив смерті.
На власні очі.
І побачити маму такою...
Це жахливо.
Так.
Маму й тітку.
Отже, це та картина.
Та картина, так.
Не думаю, що я колись це зрозумію.
Така трагедія трапилася з працьовитими, добрими людьми,
які нікому не заважали. У голові не вкладається.
Я трохи звинувачую Бога.
- Он як? - Бо це...
Я все правильно робив у житті.
Не створював проблем. Ніколи не був поганим.
Щоб таке несподівано сталося зі мною...
Часто задаєш собі запитання: «Чому я?»
Я намагаюся мати більше позитивних днів.
Але, знаєш, іноді таких днів не уникнути.
Кілька разів мені хотілося покінчити із собою.
Он як?
Я подивився на себе у дзеркало, почав плакати.
- Так. - Я маю завжди так жити.
- Вибач, це... - Усе гаразд.
Це складно.
Я давно про це не говорив, тож...
- Вибач. - Не треба вибачатися.
Випусти це. Це інша скорбота, ніж та, до якої ти звик.
Тут ти усвідомив, що тримаєш у собі гнів.
Ти не заслуговуєш жити злим.
Треба вміти казати: «Хвилинку. Я достатньо сильний.
У мені є все, щоб подолати ці негативні почуття.
Хоча це буде важко й непросто,
а іноді виснажуватиме, я маю продовжувати боротися».
Тобі це під силу.
У цій країні бути чорним юнаком і так важко,
а Спіді зробив усе, що міг,
щоб залишитися на шляху, який бачила для нього його мати,
аж сталося те, що його зламало.
Коли бачиш, що я дивлюсь в одну точку,
це я заглибився у спогади
й згадую різні моменти і таке інше.
Я хочу знайти того, з ким можна поговорити.
Починай робити кроки,
потрохи робити те, що потрібно, щоб почати сумувати і зцілюватися.
Те, що ти пережив, не може початися й закінчитися тут.
Я хочу, щоб Спіді зрозумів: попри всі втрати,
можна отримати гарне майбутнє.
Потрібно пройти шлях скорботи і зцілення. І я знаю, що він це усвідомить.
Я привів тебе сюди, бо хотів, щоб ми трохи пограли.
- Он як? - Я запросив друзів пограти з нами.
- Ходімо. - Може, навіть обіграєш нас.
- Може. - Може?
Привітики.
Я не грав з четвертого класу.
- Думав, я вже поїхав? - Я думав, ти звалив.
Як щодо гри два на два?
- Два на два. - Треба їм показати.
Але спочатку... Я купив тобі ці ремені.
- Пристібнути груди? - Так.
Якщо захочеш швидко ганяти м'яча,
можеш спробувати.
Це для підтримки?
- Так. - Підтримка.
Я травмувався на рівні С8, тож тулуб...
- Затягни. - Я паралізований від грудей.
- Торс дуже слабкий після травми. - Зрозумів.
- Нормально? - Так.
- Готовий? - Я боюся і нервуюся.
- А ви як? - Я готовий вас обіграти.
Спіді було трохи лячно.
Грати в баскетбол у візку дещо інакше.
Готові?
Не втрачай впевненості.
Що ти робиш?
- Що? - Ти закинув.
На майданчику
у Спіді зник страх, і баскетболіст повернувся.
Не влучить.
Він у нас. Уперед! Давай.
- Блокуй його! - Я з Канади. Не вмію блокувати.
Лей-ап!
Нарешті на його обличчі радість.
Одна мить, коли Спіді випустив свої емоції,
надихнула його вийти на майданчик
і знову розважитися.
Чудово.
Ще дещо вмію.
Навички не проп'єш.
Він уміє влучати.
Ясно? Він уміє влучати.
Ти нічого не забув.
Чесно,
не думаю, що я міг би прожити без розмови
не лише про травму спинного мозку,
а й про весь цей шлях.
Я розумію все, що ти відчуваєш зараз.
Знаєш, на початку в мене було багато ненависті до себе,
часті депресії і думки про самогубство.
Знаєш, я щодня прокидався і бив себе по ногах.
Розумієш, про що я? Я не міг це контролювати.
Так.
Карамо згадував про це.
Чому така трагедія трапилася з хорошою людиною?
Що я зробив не так?
Так.
Ці сумніви, запитання і «Чому я?» - важливі,
але потрібно змінити сприйняття того, що з тобою сталося.
«Навіщо мені із цим жити?»
А потім: «А чому ні?»
Моє життя дивовижне, але не було б таким, якби я не втратив ноги.
Усе інакше, але, гадаю, у цьому вся краса.
Твої слова та дії вже дуже позитивні,
але ти маєш справді в це повірити.
Щоб прийняти це, треба знайти любов у собі,
а потім у новому житті.
Багато людей чекає, щоб ти показав їм шлях.
Не дозволяй труднощам завадити тобі стати тим, ким ти можеш бути.
Тебе не переможе ніхто, крім тебе.
Я чув, у вас тут філософська бесіда. Ага!
Люблю філософію Веслі.
Це ще не кінець нашої розмови.
Я планую багато з тобою розмовляти, щоб тобі допомогти.
У тебе стільки потенціалу.
Не можу дочекатися, коли він перетвориться на щось прекрасне.
Мені це подобається, і ти подобаєшся.
- Взаємно, брате. - Так, брате. Ми поряд, тож...
- Дякую тобі. - І тобі дякую.
- Я дуже радий, що ви познайомилися. - Я теж.
Час їсти тако?
Хоча, ти, Спіді, певно, віддаси перевагу хібачі.
НОВИЙ СПІДІ
НЕ ДИВИСЬ НА СЕБЕ ТЕПЕРІШНЬОГО. ДИВИСЬ НА СЕБЕ МАЙБУТНЬОГО.
ВЕСЛІ ГАМІЛЬТОН
- Я знав! - Ось наш Боббі.
Боббі!
- Гей! - А Боббі чого тут?
Привіт, Боббі.
Привіт, діти.
Що таке?
- Принесеш? Гаразд. - Так.
Я допоможу. Не вдарся головою.
- Усе добре? - Так.
Усе. Дякую.
Ходімо.
Ну який же ти красунчик, га?
- Упізнаєш цю машину? - Так, це моя машина.
Твоя машина тут, бо вона на твоєму новому паркомісці.
- Справді? - Феєрична п'ятірка знайшла тобі квартиру.
- Ми оплатили річну оренду. - О боже...
Дякую. Ходи обійму.
- Дякую вам. - Хочу її побачити!
- Це божевілля. Спробую не плакати. - Божевілля. Дякую вам.
- Будь ласка. - Будь ласка, Спіді. Ти на це заслужив.
- Твоя мама веде нас. - Так.
Скеровує кожен крок.
Я в це вірю.
Вона дивиться з неба дуже щаслива.
- Дякую. Можна ще обійняти? - Так, можеш!
Дякую всім.
Може, групові обійми? Хоча тут зараз градусів 70.
Дякую всім.
У 18 років у нього було стільки мрій, які розбилися вщент.
Ходімо.
Не уявляю, через що пройшов цей хлопець,
але я щасливий, коли він так посміхається.
- Це тут? - Заходь.
Боже мій!
Боже мій.
Тут так гарно.
Ви зробили свою справу!
Я дещо підкоригував. Забрав шафу з-під раковини.
- Зробив кут, щоб тобі було зручно. - Дякую.
Ми також встановили багато речей, які полегшать життя.
Алексо, опусти штори.
Гаразд.
Ого!
Що?
Я думав, ти жартуєш, Боббі!
Алексо, вимкни світло у вітальні.
Гаразд.
- Я теж хочу. - Скажи?
Ось чому я просив встановити додаток. Можеш запускати все з додатка.
Гаразд.
Спіді дуже хотів, щоб я навчив його готувати смажений рис зі стейком
у його улюбленому ресторані з хібачі.
Я ніколи не фанатів від приладів більше, ніж від цієї штуки.
Це найкраща мультиварка. У ній можна готувати крупи, вівсянку.
До речі, про вівсянку.
Вона неймовірна.
Так.
- Продовжимо? - Так.
Гаразд. Покажу тобі туалет.
Фронтальна пралка.
Пратимеш свій одяг сам, як дорослий мужик.
Тут душ без піддону,
тож не треба ні на кого покладатися.
Боже мій.
Я можу заїхати й пересісти.
Щоб зайти в душ, мені треба було використати два стільці.
І, бляха...
- Це зекономить багато часу. - Багато часу й енергії.
Круто.
Я зняв двері й повісив штори,
щоб вони тобі не заважали.
Бляха, це круто. Ніколи такого не бачив.
- Це все твоє. - Я ніколи не бачив такого ліжка.
Як космічний корабель.
Дякую, Боббі.
Це так полегшить мені життя.
Твоя шафа.
Найцікавіше місце.
Це божевілля.
Ти любиш усе кольорове. Ми купили тобі різнокольорові одяг і взуття.
Тобі це дуже сподобалося в магазині,
тож ми купили купу в'язаних кардиганів - кольорових і веселих.
- Цей. - Класно, еге ж?
Купу різних штанів.
Вони всі скіні, підійдуть тобі та не чіплятимуться за колеса.
І, нарешті, купа сорочок.
Для різного настрою.
- Одягнемо тебе? - Так.
Діти, ви готові побачити Спіді?
Так.
Ну, Спіді, виходь!
Крутяк.
- Які кольори. - Та ну!
Ти просто відпад!
Не знаю, що більше подобається: сорочка чи ланцюжки. Ти сяєш.
Перевтілення.
- Так. - Поглинання, а не зміна іміджу.
О, класно!
Коли захочеш показати свою розкішну зовнішність, он куточок для тіктоку.
Сюди можеш поставити свій телефон.
З нетерпінням чекаємо твоїх відео.
Ти неймовірний, Спіді.
- Дякую. - Гарнюня.
Слухай, я маю ще один сюрприз для тебе на даху.
Підіймайтесь на дах. Скоро там зустрінемось.
- Ми трохи побалакаємо. - Гаразд.
Ти пройшов через те, що складно уявити.
І проходив через це добрим, люблячим і просто чудовим молодиком.
Учора я мав можливість виговоритись тобі.
Ти бачив, як я плачу. Я давно не плакав, якщо чесно.
Я показую свою боротьбу, але не відкриваюсь, не показую свій стан.
Не втрачай цю вразливість, бо, повір,
вона дасть тобі відчути силу.
Це те, що підштовхне тебе туди, де ти маєш бути.
- Зможеш так? - Зможу. Обіцяю.
Гаразд, ходімо нагору.
Думаю, тобі сподобається останній сюрприз.
Я запросив твоїх рідних.
Який ти гарненький!
Чекай. Лай'лані!
Золотко!
У нас для тебе сюрприз.
ЛЕЙ'ЛЕНІ КУЗИНА СПІДІ
Новий басейн.
Новий басейн!
- Що сталося? - Що це?
Такий гарний. Мені подобається.
Мені подобається. Так.
- Покажися. - Покажися.
Гаразд!
- Ось так. - Гарний! Гаразд!
У нас є невеличка традиція і свято.
Я хочу, щоб ти згадав усе, чого навчився з нами,
і подумав про свій подальший шлях.
Тебе турбують запитання: «Що як?» «Чому я?»
Зараз ти відповідаєш на них.
Чому не я? Ви показали, як я можу жити. Як Веслі.
Аварія змінила моє життя.
Можна змінити ставлення до неї. Вона змінила життя на краще.
- Так. - Поглянути на неї так.
Аварія дала мені життя.
Ти сумуватимеш за життям, яким, як тобі здавалося, мав жити,
але що більшої мети надаватимеш цьому новому життю,
тим більше зцілюватимешся і не сумуватимеш.
Ми випустимо метеликів на честь твоїх матері й тітки,
щоб вони були поряд і наглядали за тобою.
- Випустимо на їхню честь. - Люблю тебе, мамо.
Які гарні.
Гарненькі.
Метелики!
Яка краса.
Гарно.
Випусти їх.
Дивись, на тебе сів.
Їм сподобалися кросівки. Ось що.
Можеш торкнутися, Лей-Лей.
Настав час нам попрощатися.
- На жаль. - Так.
Дамо тобі провести час з родиною у твоїй новій квартирі.
Добре.
Ми любимо тебе. Ти неймовірний юнак.
Він казав, що не хоче бути тягарем.
Поговоріть про це. Поділіться цим.
- Люблю вас. Дякую. - Ми теж тебе любимо.
І ми тебе.
- Сподіваюся, будемо на зв'язку. - Взаємно.
- Звісно. - Звісно.
- Не здавайся. - Дякую, Карамо.
Горе - не те, що приходить і минає за день.
Це шлях, який займає деякий час, і Спіді вже на цьому шляху.
Обіймімося! Давайте! Усі.
Тобі тут усе облаштували.
Отакої!
Оце так!
Одяг, зачіска, ця гарна квартира
та й навіть урок приготування їжі
не вирішать моментально всі його проблеми.
Я лише сподіваюся, що ми дали йому кілька промінчиків надії.
Це спальня. Та сама родзинка.
Королівська. Ой, як гарно!
О, фотографії!
Треба приймати себе і те, через що ти пройшов,
і Спіді показав мені, що означає бути люб'язним,
що означає бути сильним, і що означати бути сильним духом.
Зараз ще дещо покажу.
Алексо, підійми штори в спальні.
Гаразд.
- Дивіться! - Дивіться!
Я знаю, що йому все під силу, якщо він цього захоче.
Світ біля його ніг. Перед ним увесь світ.
Мені тут подобається.
- Їй подобається. - Гарно.
Що далі?
Хтозна.
Я не знаю.
Знаю, це буде щось велике.
Привіт, тіктоку. Завдяки Богу, я отримав чудову можливість.
Мене навчили, що проживати горе - важлива частина зцілення.
Завжди бути собою, ніколи не здаватися,
коли життя тебе не шкодує.
Іноді, коли ми не проживаємо горе, ми випускаємо з уваги своє життя і думки.
Зосереджуємося на негативі.
У мене було дуже непросте життя,
але я досі тут і продовжую боротьбу. Я готовий розповісти свою історію.
ПОРАДИ ВІД П'ЯТІРКИ
ВИДИМІСТЬ ІНВАЛІДНОСТІ
Інвалідність впливає на всіх.
Справа не в тому, коли чи як це вплине на життя.
Зачепить це вас чи близьку людину, одна мить може змінити життя.
Осіб із інвалідністю не завжди видно, але ми всі хочемо, щоб нас розуміли.
Ми люди, а не просто особи з інвалідністю.
Кожен заслуговує на любов і повагу.
Амінь.
Гей! Я саме це й хотів сказати, суперзірко.
Переклад субтитрів: Марія Подвісньова