Slibuji věrnost
vlajce Spojených států amerických.
Pozor. Jedeme do školy.
Musím je tam dostat před 8:45
a pak nakoupit a něco zařídit.
Máte všichni své obědy? Bože můj!
- Ne! - Mami, já nemám batoh!
- Nechtěj, ať zastavím. - Já chci svačinu.
Máte všichni zaracha. Už do Párty Města nejedeme. Konec.
- Chcete vědět, komu tento týden pomáháme? - Jo!
Jo, chcete.
Naše hrdinka tento týden je Jenni Seckelová.
Dobrý den, slečno Seckelová.
Jak se dneska cítíš? Tak jo.
Před šesti lety se Jenni stala ředitelkou charterové základní školy
a věnovala svůj čas svým žákům a své kariéře.
- Nádhera. - Jo.
- Jsi připravená na čtvrtou třídu? - Ano.
Stát se ředitelkou je to nejlepší, co jsem kdy udělala
a co asi kdy udělám.
Hezky se narovnej. Pěkně hrdě.
Nakonec je to opravdová lidská práce,
co ovlivňuje životy.
- Jo! - Ano! Dobře!
A tak jsem se tomu posledních šest let odevzdala.
Jenni se zasloužila o to, že se škola stala
zábavným, radostným a bezpečným místem.
Dobrá práce.
Připomíná mi to Matyldu za slečny Kruťákové
a ona je jako slečna Dobrotová.
Jupí!
Jenni nominovaly její kamarádky ze školy, Theresa a Seymone.
Hezký.
Normálně je Jenni všude.
Pořád na chodbách mluví s učiteli,
v učebnách s dětmi a setkává se s rodiči,
a někdy si žehlí vlasy,
protože nemá čas na to, aby se upravila,
než přijde do práce.
Věnuju se jen škole.
Tehdy to za ty osobní oběti stálo,
ale ztratila jsem sama sebe.
Za prvních pár let jako ředitelka jsem přibrala
a měla jsem asi o 20 kilo víc než kdy dřív
a myslím, že jsem se pomalu začala cítit čím dál méně spokojená se svým tělem
a neměla jsem z toho dobrý pocit.
Skoro před rokem Jenni opustila místo ředitelky
a stala se místní inspektorkou,
ale přejít do nové role pro ni bylo těžké.
Pořád se nevystěhovala z ředitelny.
Novou ředitelkou je Seymone.
Teď víme, proč ji současná ředitelka nominovala,
protože chce, aby vypadla z kanceláře.
- Ven! - Dává to smysl.
Je čas, aby s tím skončila a soustředila se na svou budoucnost.
Je to zvláštní, protože umí dobře poradit,
ale sama ty věci úplně nedělá.
Neustále se srovnává s tím, co dělám já,
co dělají její přátelé a jaké milníky dosahují.
Hodněkrát jsem byla družička.
Ne, že bych měla nějaký super společenský život.
Moc jsem nerandila,
takže mám pocit, že mé biologické hodiny tikají.
Ve 35 letech se Jenni bojí,
že její šance stát se mámou přirozeně
začíná mizet.
Před půl rokem měla Jenni podstoupit inseminační proceduru,
ale byla nervózní a vycouvala z toho.
Vždycky jsem chtěla být máma,
ale měla jsem pocit, že se vzdám toho, co jsem vždycky chtěla,
ale pořád chci mít naději, že můžu zažít...
pohádku.
Nikdy není pozdě.
Nikdy.
Podle mě rozhodně potřebuje popostrčit.
A to nás asi dovedlo až sem.
Na konci tohoto týdne Jenni pořádá banket na zahájení školního roku
pro oblastní zaměstnance a ředitele škol.
Poprvé bude lidi zvát k sobě domů.
- Líbí se mi, jak ty světy spojuje. - Jo.
Tento týden je naší misí naučit tuto učitelku,
aby milovala sama sebe.
Jo!
Jedeme do školy!
Kde je ta škola? To chci vědět.
QUEER TÝM
1. DEN
Škola!
Je to větší než většina charterových škol. Vítejte zpátky, hipsteři.
Vypadáte skvěle, učenci.
No páni, vy jste hezky narovnaní.
Jsme tady!
Pojďme okouzlit kuchařky.
Ahoj. Jak se máš?
Myslím. Já nevím.
Jdeme na to!
- A je to. - Ahoj!
- Ahoj. - Vítejte! Jak se máš?
- Ahoj! Těší mě. - Těší mě.
- Ahoj! Ty jsi Seymone? - Ahoj! Těší mě.
Za pět minut dvanáct, verze ze základky.
Slečno Seckelová, prosím, hlaste se v hudebním sále 2202.
Děkuji.
Volali mě?
- Ano! - Jdeme pro ni!
No tak.
- Dobře, pojďte tudy! - Musíme běžet!
- Rychle! - Ještě kousek!
- Zvedejte kolena! - Už tam budeme!
Ahoj!
Tak jaké to je, být dítě, lidi?
- Jak se vede? - Dobře.
Máš úžasné copánky.
Roztomilý!
Ahoj!
Panebože!
Ani jsi nás nepotkala a už jsme tě vyděsili.
Ahoj, lidi!
Všichni jsou rádi, že ji vidí. Všichni ji chtějí obejmout.
Promiň, maličká.
Ahoj, kamaráde!
Nikdy bych nesnil o tom, že bych se dotkl ředitelky!
Zbláznili jste se?
- Děkuji! - Je to bizarní.
Ale krásné.
Ale bizarní.
Všichni tady jste, protože bych nebyla tím, kým jsem,
a naše škola by nebyla taková, jaká je,
kdyby nebylo Jenni Seckelové.
A my chceme, aby dala taky něco sama sobě.
Nikomu jinému než Seymone bych
tuhle školu nedala.
- Ještě jsi nedala. - Ještě ne.
- Musíš ji nechat! - To jo.
Zapracujeme na tom. Neboj.
Ahoj!
Jdeme na to.
Tak jo, jsme tady!
- Tohle je můj dům. - Hezký!
Štěnisko!
A je oblečený!
Chlapeček a je to ten nejroztomilejší ňuňánek.
Má krásnou tvářičku, co vypadá jako mini-verze
psa z Nekonečného příběhu!
- Ahoj, štěňourku. - Je tak hezkej.
Je jako...
- Tanny, s tebou tak nějak ladí. - Ladí s tebou.
Je to hezký domov.
- Jo. - Díky, jo.
Tohle je můj dům.
- Nádhera. - Ja to fakt roztomilý.
- Jo. - Jo.
Lidi, tohle je vyšívané, jako to dělám já.
To vyšila moje babička.
- Vidím spoustu citátů. - Tenhle dělala ona.
- „Buď milý, nebo odejdi.“ - Tak já jdu.
To je neworleanská klasika.
A stojí tam YOLO, ale cajunsky, takže to je chytrý.
- Co je chytrý, to je dobrý? - Nechápu to.
- Jo, a je to zlatý. - Uvidíme.
Proveď nás tady.
- Měla jsi tady párty? - Ne.
Vypadá to, že jsi nečekala hosty.
„Dala jsem si jednu dietní Colu, nebo 16.“
„Jasný?“
- Tady žiju. - Kolik dní to je?
Dneska.
Ne, včera a dneska.
- My tě nesoudíme. - To je žehlička vedle pohovky?
Ty si tady žehlíš vlasy?
Jo, když se dívám na televizi.
Dělám to spíš jako úlevu od stresu.
- Jasně. - Je to opakující se...
Používáš tepelnou ochranu?
Ne.
- NAH. - ROSA PARKSOVÁ, 1955
Chci toho vidět víc.
Takže nahoře.
- Tohle je můj pokoj. - Ano.
- Jo. - Ano, je tu moc hezky.
Ty si ráno neusteleš postel?
- Když mám společnost. - Kdy jsi měla naposledy společnost?
Takže tu postel nikdy nestelu.
Ustlat postel trvá tak 20 vteřin.
Vy u televize, ustelte si, sakra, svou postel. Bude to super pocit.
Zkuste to týden. Slibuju, že to tak zůstane. Změní vám to život.
- Co je to za pokoj? - Tohle je jen pokoj navíc.
- Tolik světla. - Jo.
Jak to, že v tom úžasném světle nemáš žádné rostliny?
Mám.
Zabila jsem je.
Tohle je kaktus. Ty se zabíjí těžko.
Bobby tu vytvoří něco hezkého. Cítím to v kostech.
Taky to cítím.
Udělal svůj tátovský postoj, tak to je pravda.
- Je to hezké. - Jo.
- Musím zjistit, co se děje. - Prohlídni koupelnu.
Copak to tu máme?
Bože, mohla bys zakopnout a vypadnout z tohohle okna.
Proboha!
Copak to tu máme? Ne, ne!
Copak to tu máme?
Vařené zelí, vůně mého dětství.
Je to jako slabý prd s trochou tělesného pachu.
Cítím věci.
Ale je to tak nějak uklidňující.
Pověz mi o svých vlasech.
Chceš je vidět?
- Tak jo. - Tak jo.
To je hezounký.
- Líbí se ti být blond? - Myslím, že mi to moc nesedí.
Tak trochu to bije do očí.
Tak ti zase uděláme drdol. Pro mě jsou vlasy a oblečení
věci, které dělám, protože mi to dělá radost.
Ale co ty?
Co ti dělá radost? Díky čemu se cítíš sexy?
Jaké to pro tebe je?
Nevím, jestli jsem se někdy cítila sexy.
Prostě to není...
- Nikdy? - Ne!
Sexualita je důležitá. Je to něco, čeho by se měl každý dotknout.
Tento týden budeme doslova zkoumat, co to pro tebe znamená.
Vzrušující!
Jo. To zní skvěle.
Plácneme si.
A břicha.
Jo!
V téhle nádobce je 30 % denního příjmu sodíku.
Není to dokonalý outfit?
To dobře dělá.
- Já vím. - Je v bezpečí.
Díval jsem se do tvé ledničky.
Máš zelnou polévku a makarony se sýrem do mikrovlnky.
- Celkem složitý. - Celkem složitý.
Umím uvařit jen pár věcí,
které umím udělat pro jednoho a jsou zdravé.
Mám pocit, že se něco naučím,
a pak se toho držím.
- A prostě se toho držíš. - Jo.
Dá se říct, že máš ráda to lepší i horší?
- Jo. - Dobře.
Máš tam zajímavé sýry. Je tam blok Gruyèru.
- Kdy ses zamilovala do Gruyèru? - Studovala jsem ve Francii.
- Nekecej! - Na vejšce. Jo.
Proč sis vybrala Francii?
Krásná architektura všude, skvělé jídlo.
Celé mi to přijde perfektní.
A jaké máš cíle do budoucna?
Vždycky jsem si představovala, že budu pořádat večeře a tak.
- Jako Francouzi. - Ano.
Tak třeba pozvat sem nové lidi z kanclu
na večírek na zahájení školního roku,
ale vůbec nevím, co bych pro ně připravila.
Nikoho sem moc nezvu,
protože jsem si říkala: „No, až to tu bude hezčí“
a: „Až se naučíš vařit.“
Přijde mi, že bys šla do čehokoli. Máš něco, co nemusíš?
Nemám ráda avokádo.
Zkusím si to nebrat osobně.
Romantické komedie.
To je roztomilé.
Ano, šperky.
Romantické komedie.
Někdo miluje romantické komedie.
Tohle určitě není správná velikost.
Je to pro ni moc velké.
Nelíbí se mi, že je tady váha.
Vůbec se mi to nelíbí.
Vypadá to, že je to první věc, na kterou po ránu myslí.
Měla by ses toho zbavit.
Ve skříni máš spoustu věcí, které vypadají, že nejsou pro tebe.
Je to dost velké.
Před pěti lety jsem přibrala asi 30 kilo,
tak jsem začala cvičit, abych zaplnila svůj čas a lidi mi lichotili,
tak jsem začala řešit hubnutí.
Je to tak důležité?
- Jo. - Tak jo.
Myslím, že kdybych zhubla na svou dřívější váhu,
asi bych se cítila přitažlivější.
Máš tady spoustu oblečení, které říká:
„Snad se do toho jednou vejdu“?
Něco tam bude.
- Ukaž mi to. - Dobře.
Tohle jsem si koupila na tátovu svatbu.
- Ještě jsem to na sobě neměla. - Je to krása.
- Jo. - Cítíš se v tom hezky?
To znamená ne.
Bylo to to nejlepší, co jsem si objednala,
takže jo.
Řekl bych, bavme se o módě, ale musíme se pobavit o těle.
Když se díváš do zrcadla, co tě rozčiluje?
Asi odsud sem.
Dobře. Trup.
Jak se ti líbí tvůj zadeček a boky?
To k tomu patří.
Dobře. Jak podle tebe vypadá hezké tělo?
Moje sestra je drobounká.
Co to pro tebe znamená?
- Že je hubená? - Jo.
Vždycky říkám, že si přeju mít její tělo.
To chápu.
Ale tohle srovnávání je tvoje největší překážka.
Nejde o oblečení.
Říkala jsi, že tvé kamarádky jsou vdané. Teď jsi říkala, že tvoje sestra je štíhlá.
Doufám, že ti pomůžeme odhalit tvou krásu,
aniž bychom řešili tvou velikost.
Jo.
Sundáme ti to.
Jsem módní expert
a budeme se tu zabývat tvým vztahem s oblečením.
- Sedni si ke mně. - Dobře.
Jedna z věcí, kterých jsem si všiml, bylo, že jste hodně mluvila
o věcech, které mají jiní lidé a které podle ti přijde, že ty nemáš.
Myslím, že to je v lidské povaze, že to je přirozené. Jako...
Nejsem tam, kde chci být.
Nemám finanční svobodu, kterou bych chtěla mít.
Nemám rodinu. Nemám životní styl.
Na vysoké jsem chodila s klukama a tak
a když jsem školu dokončila, zjistila jsem, že je to mnohem těžší,
a pak to najednou bylo: „Zrovna ti bylo 20.“
„Fajn.“
Pak přišlo: „Ještě mi je 20. Ještě mám čas.“
A pak se ta nejistota zvyšovala
a bylo těžší se sebou něco dělat.
Ten efekt sněhové koule.
Vidím, že ostatní mají jisté věci, a jsem z toho smutná.
- Jasně. - Nebo osamělá, nebo že jsem selhala.
- Jo. - Víš?
Jako...
Myslíš, že jsi selhala?
V...
Ne, že bych selhala, ale udělala jsem spoustu špatných rozhodnutí,
které už asi nedokážu změnit.
To je to samé.
- Jen lépe řečeno! - Jo.
Ale je to to samé.
Je to sebepodceňování, které tě znehodnocuje.
Připadám si jako někdo, kdo se snaží pochopit sám sebe,
takže mě překvapuje,
že někdo, kdo mě moc nezná, říká,
co ze mě vyzařuje, víš?
Je to vlastně požehnání.
Teď to můžeš napravit.
Ano.
VELITELSTVÍ ÚŽO PĚTKY NEW ORLEANS, LA
Jeden ze způsobů, jak můžu Jenni pomoct,
je, abych ji popostrčil ven z ředitelny,
aby se dokázala pohnout dál se svou novou kariérou a životem.
Učitelé tráví spoustu času se svými studenty.
Spousta z nich bojuje s péčí o sebe sama.
S Jenni je to příležitost zbavit se hotových jídel.
Zkusíme něco dobrého.
Jenni má tolik obav ze svého těla.
Musíme se vypořádat s něčím mnohem větším,
než jen: „Koupíme jí hezké šaty a bude se cítit skvěle.“
Po té lásce a uznání, které dává mnoha dalším lidem,
má Jenni problém dávat to sama sobě.
Naskoč do sexy vlaku, je to super.
Naskoč!
Všichni se srovnáváme s ostatními,
ale když se díváme na to, co mají ostatní, nesoustředíme se na to, co máme.
Jenni, přestaň se dívat na zbytek světa. Podívej se na sebe!
2. DEN
TO ZVLÁDNEŠ!
Chtěl jsem tě vidět ve tvém království.
Děti si myslí, že tu budovu vlastním.
Chtěl jsem si o tomhle místě mluvit.
Sedíme ve tvé skoro bývalé kanceláři.
- Dobře? - Dobře.
Pořád na té ceduli vidím tvoje jméno.
- Jo. Jako „Ředitelka“? - Ano.
Myslím, že je čas jít dál.
- Dobře. - Do tvé nové role.
Jo. Je to...
Pro mě je to v mnoha ohledech
místo, kde se cítím sebejistá a tím, kým tady jsem.
Posledních sedm let to byla moje identita,
a když to tak nějak zmizí,
říkám si: „Kdo tedy jsem?“, chápeš?
Pověz mi o své nové roli.
Je to super.
Myslím, že to bude super.
- Máme tu 13 škol. - Dobře.
Školy toho mají hodně. Ředitelé toho mají hodně.
Mělo by být něco, co můžeme říct,
bez ohledu na to, do jaké naší školy jdeš,
a bude to ze zkušenosti pravda.
Takže lidé, kteří byli moji kolegové, všichni ředitelé,
já jim teď sloužím, rozumíš?
Snažím se jim pomoct naplnit jejich vize,
splnit jejich očekávání.
Vyměňuji tu moc za flexibilitu a za to, že mám víc času.
Ale pořád mám pocit, že je to pro mě velká ztráta, víš?
Jde o to, jak se na to díváš. To, co tady možná ztrácíš,
ti dává velký potenciál něco získat ve tvém osobním životě.
Ještě jsem úplně nezjistila, jaký bude můj pracovní plán.
Protože někdy
budu muset pracovat u stolu
a navrhovat věci a vytvářet systémy
a někdy budu muset do všech těch škol jít.
Zní to, že je tvoje práce o flexibilitě.
Myslím, že by bylo fajn mít doma nějaký prostor.
Je to úplně nová role? Předtím neexistovala.
Jo, před týdnem jsem napsala vlastní popis práce.
Bylo to úžasné.
Takže nová práce, nová kancelář, flexibilita.
Ale ten problém je...
- Krabice v místnosti? - Jo, ty krabice.
- Pojďme na to. - Tak jo.
Necítím nohy.
Panebože!
I když tu dneska jsem, abych jí to pomohl rozseknout
a vystěhoval ji z kanceláře,
chápu, že jde spíš o zbavení se Jenniiny osobní a emocionální zátěže,
protože jí to bere všechny ty výmluvy, co měla,
aby netrávila víc času sama na sobě, nezakládala rodinu,
aby byla pořád ve škole
a nebyla Jenni, která pracuje mimo tyto čtyři stěny.
- Je to oficiální. - Jo?
Jo.
To je úžasný.
Jenni věnuje spoustu času tomu, že je velmi opatrná
ohledně typů jídel, která jí,
čehož si vážím,
ale potřebuju, aby uviděla i radost z vaření.
Byla jsem nadšený z tvojí vášně pro cestování.
- Ano. - Hlavně, že jsi byla v Paříži.
A vzpomněl jsem si na Julii Childovou.
Nevím, jestli to víš. Ale přivezla do Spojených států francouzskou kuchyni.
První věc, kterou kdy zkusila, když byla ve Francii, byla sole meunière.
Víš, co to je?
Ryba.
Ano.
Je to lehce nasolený filet z mořského jazyka v omáčce meunière
uvařený v přepuštěném másle
a přelitý hnědým máslem
s trochou petrželky a kapary.
- Francouzské máslo je nejlepší! - Ano!
Není nic lepšího.
Takže to uděláme tradičně francouzsky,
ale může použít i pstruha a udělat pstruha meunière.
- Dobře. - Což je naše pocta New Orleans.
Je to něco, co můžeš podávat na své akci koncem týdne.
Jo!
Jenni pozvala ředitele z oblasti,
bývalé kolegy, nové kolegy.
Je to skvělá příležitost,
aby lidem skrz jídlo ukázala, kdo je.
Osolím a opepřím to, abych tu rybu ochutil.
Jsem ráda, že na to saháš ty. Já to nesnáším.
Nerada saháš na syrové ryby? Jídlo poznáš lépe,
když s ním máš blízký vztah.
Nevím, jestli mi přijde, že by mi to chybělo.
Pravda.
A kdo by neměl rád pstruha meunière?
Teď přichází ta meunière část,
obalíme ho v mouce.
- Budeš se muset dotknout syrové ryby. - To zvládnu.
A pak z druhé strany.
Nádhera.
Takže kůží dolů do pánve od tebe.
Dobře.
Začíná to prskat a pěnit, což je skvělé.
Použij trochu másla, aby to bylo vlhké. Hezky opatrně.
Začínám tady vidět bublinky,
takže tu rybu můžeme obrátit.
Jestli chceš... Máš to.
Chtěl jsem ti dát tip, ale zvládlas to. Přišla jsi na to.
A teď ji můžeme vzít z pánve.
Ta ryba je vážně krásně opečená.
Teď vezmeme pár větviček
a otrháme z petrželky listy.
Přemýšlel jsem o další velké kapitole tvého života.
Nevím, jak tvůj život,
ale všichni moji kamarádi jsou obvykle ve vztahu, než mají děti.
Jo.
To, že zvažuješ otevřenost k tomu,
že bys to možná nemusela dělat s partnerem v tradičním slova smyslu,
chci to pochopit, kde je problém?
Já nevím. Nechce být každý zamilovaný
a mít romantický vztah?
A je těžké vidět všechny mé přátele tak šťastné
a já s nimi chci oslavovat, ale unavuje mě to.
Ne, že by to jako svobodná matka nešlo,
ale je to to, co teď chci, víš?
A další věc je, že jedna z mých kamarádek před šesti týdny
podstoupila oplodnění a je teď těhotná svobodná žena.
A když jsem poslouchala, co o tom říká,
oproti tomu, co si říkám ve své hlavě,
říkala jsem si, že to prostě není...
- Máš pocit, že je na jiném místě? - Jo.
Viděla jsem potenciálně negativní myšlenky,
které mi nepřipadaly jako nejzodpovědnější způsob...
- Tvé negativní myšlenky? - Jo.
A tak jsem si říkala, že musím pracovat na tom, jak o tom přemýšlím
a o svém mentálním přístupu a modelu, než to udělám.
Jestli se rozhodneš, že chceš mít dítě,
jak chceš mít dítě...
- To všechno. - Jo.
Chtěl bych tě podpořit, abys zjistila, jaká je tvoje cesta,
nejen na základě toho, co dělají ostatní lidé.
Chci, aby sis vzpomněla na krásné věci,
které ve svém životě máš.
Já tam seděl v té třídě
a viděl jsem, jak se jejich tváře rozzářily, když jsi přišla.
- Opravdu ti na nich záleží. - Jo.
Představ si, jaký by byl svět,
kdybychom si říkali, že jsme dost dobří.
Protože někdy mám pocit, že může být snazší soudit sebe sama
kvůli věcem, které nemáme nutně pod kontrolou,
než přijmout ty, které už pro nás fungují.
To se tě dotklo.
Promiň. Nechtěl jsem, aby ses při vaření rozplakala.
- Ale já jsem... - To ty cibule!
Jsem emocionální kuchař, takže se omlouvám.
- Kde jsou ty cibule? Já nevím. - V tomto receptu žádné cibule nejsou.
Dobře, ustoupíme od té těžké emocionální konverzace.
- Co ty na to? - Tak jo.
Dobře, tak teď tam dáme trochu petrželky
a jako přílohu mám překvapení.
Klasický francouzský čočkový salát.
A pokud chceš, můžeš ten salát ozdobit plátky ředkviček.
- Miluju je. - Pak vezmi tamhle ty kapary.
Perfektní. Vyvaří se z nich trochu té kyselinky
a budou pěkně citronové.
Tvé hnědé máslo vypadá mnohem líp než moje.
Polij tu rybu trochou hnědého másla
a tím to krásně dochutíš.
Mňam.
Tak jo, zbývá ještě jedna věc. Ochutnáme.
Tak jo.
To je fakt dobrý.
- Chutná to tak francouzsky. - Že jo?
Je to taková variace s... Ale chutná to jako z Paříže.
Safra! Mám z toho fakt radost.
Dobrá práce.
3. DEN
BUĎTE ŠŤASTNÍ PRÁVĚ TEĎ
Nedáš si kafe?
- Ano, prosím. - Báječné.
Promluvme si o tvém šatníku.
Většinou chodíš v tričkách a legínách.
Málokdy se vyfikneš.
To ti jistě se sebevědomím nepomáhá.
Jsem v téhle branži dost dlouho na to,
abych věděl, že když někdo takhle žije,
cítí se dost na nic,
takže chci pochopit, co tě na oblečení ovlivňuje.
Sotva jsem začal mluvit o oblečení a už jsi emocionální.
Chci vědět, co se děje.
Vážně se cítím na nic.
Promiň. Já vím.
Co se děje?
- Jak se to stalo? - Já nevím.
První rok, kdy jsem byla ředitelka, toho na mě bylo strašně moc
a začala jsem přibírat
a pak mi oblečení nesedělo a začala jsem se cítit příšerně.
A tak jsem začala nosit trička a tak.
Samozřejmě to chápu, a je to starý známý příběh.
Když se člověk necítí skvěle ve svém těle,
poslední, co by měl dělat, je obléct si něco, co to ještě zhorší.
Trestáš se tím, že si nedovolíš být krásná.
Ale musím se ti pokusit dostat do hlavy,
že jsi žádoucí v každé velikosti.
Musíš to pochopit a uvěřit tomu.
- Chápeš, co říkám? - Chápu.
Ne, já fakt chápu, co říkáš, ale je pro mě hrozně těžké
tomu o sobě uvěřit, víš?
Proč je těžké tomu uvěřit?
Je to asi proto, že mě za posledních 15 let
nikdo nijak nechtěl,
a nejde o to, že bych nikam nechodila.
- Jo. - Chápeš?
Nebo jsem nikdy nebyla v baru, na koncertě, večírku nebo tak.
Ani jednou, a to nepřeháním,
za mnou nikdo nepřišel a neoslovil mě,
nebo o mě neměl zájem, víš co, všechna ta klišé,
požádat o číslo, pozvat mě ven... Nikdy se to nestalo.
Otevřu aplikace,
ale nikdy mi nechodí žádné zprávy, víš?
A to je lehčí přijmout jako něco povrchního.
Vlastně přemýšlím, jestli jsem si dovolila tak přibrat,
protože to tak bylo...
„Aspoň mám důvod. Můžu to můžu hodit na tohle.“
- Jo. - Zasloužíš chodit na rande.
Zasloužíš si lásku.
Jsi tak krásná. A vím, že když takové věci říkáme,
lidi si myslí: „To říkají každému.“
Není to pravda. Hlavně ne ode mě. Neřekl bych to jen tak. Opravdu jsi!
A já ti chci ukázat, že můžeš vypadat krásně hned.
Bojíš se?
Jo.
Slibuju, že budu něžný.
- Tomu věřím. - Počkej, až uvidíš ty bikiny, co mám!
To by bylo moc.
To nemáme. Pojď se mnou.
Můžu jít dál?
- Jo, jasně. - Skvěle.
Ne, nemůžu!
- Staré dveře. - Tak.
Dobře.
Řekni mi, co si myslíš.
- Nelíbí se mi to. - Řekni mi proč.
Myslím, že mi to dělá břicho.
Nebo je to moc trendy.
- Jo. - Přijdu si jako jiný člověk.
Tak jo.
Problém je, že to sako je moc velké,
takže ho úplně sundáme.
- Vysvětli mi, co vidíš. - No...
Je to...
Držíš to jako bys čekala dítě.
Jo.
- Jako bys byla těhotná. - Jo.
Jsi ve vedoucí pozici,
hlavně v té práci, která tě čeká.
Myslím, že by pro tebe bylo dobré
to povýšit z legín,
ale jestli se ti to nelíbí, nechci, aby ses cítila špatně,
protože teď je čas experimentovat a hrát si.
Tohle dělá to, co by udělala pouzdrová sukně,
takže to máš na tělo.
Zajímalo by mě, jak by ti slušela áčková sukně,
která tě vizuálně zúží a zbaví tě pocitu bříška.
- Zkusíme to? - Jo.
Jediné áčko, co tu mám, je tohle.
Nejde o barvu ani vzor.
- Jen chci vidět tvar. - Ten tvar.
- Dobře. - Prosím.
Na chvíli tě tu nechám.
Dobře.
Je to víc něco, co by sis přála?
Jo. Nikdy by mě nenapadlo, že se mi bude sukně líbit víc než kalhoty.
Tohle je podle mě pro tvou postavu ideální.
Je to užší v pase a dole máš větší objem.
Pořád budou existovat věci,
o kterých se musíš přesvědčit a opravdu jim uvěřit,
ale sebevědomí se aspoň trochu zvýšilo.
Jo. Jako...
- Zábavné a flirtovní? - Jo!
Tohle je mnohem víc než oblečení. Takhle se vnímá.
Takhle dovolí světu, aby ji viděl.
Nechci, aby se schovávala.
Chci, aby viděla, že její tělo je krásné
a mělo by být oslavováno takové, jaké je.
Nádhera!
Na rande! Přišla za mnou!
Jsem nadšený. Nemůžu uvěřit, že jsi mé dnešní rande.
Nádhera!
To je ale svět. To rande naslepo vyšlo skvěle.
Vypadáš božsky.
Jak se cítíš? Co si myslíš?
Myslím, že vypadám mnohem sebevědoměji
a nesnažím se jen zapadnout.
Dokonce i s podpatky, jak jsem trochu vyšší, si říkám:
„Budou se na mě dívat.“
Máš tak drobný pas.
- S tímhle vzorem nevidíš... - Ne, mám pocit, že to vypadá ploché.
Ploché.
Nevidíme žádnou část, která ti přijde problematická.
Nikdo na internetu to neuvidí.
Nikdo na rande to neuvidí.
Neexistuje to.
Doufám, že ti to pomůže uvěřit,
že to nemusí být tričko a legíny,
nebo bikiny na veřejnosti.
Můžeš zakrýt oblasti, které chceš zakrýt, a pořád ovládat publikum.
Existuje způsob, jak využít oblečení ve svůj prospěch.
- To jsi předtím nedělala. - Jasně.
Je hezké vidět, jak se Jenni na sebe usmívá v zrcadle.
Vidí, že může mít skvělý styl, že se může cítit dobře.
Upřímně jsem si nemyslel, že se k tomu tak brzy dostaneme,
ale jsem za to moc rád.
Ahoj!
Jenni musí začít vidět všechnu tu krásu,
všechna požehnání a všechno, co v životě má.
Říká o sobě negativní věci,
porovnává se s ostatními a ani si to neuvědomuje.
A tady je naše malá aktivitka.
- Dobře. - Víš, že taťka miluje metafory.
- Vše o metaforách. - Přesně.
Před tebou jsou okna,
na která, má drahá, napíšeš
všechno, kvůli čemu si myslíš, že se nikam neposouváš,
a s čím se srovnáváš.
A až to napíšeš, přijde čas ten příběh rozbít.
- Co myslíš, že tě drží zpátky? - Bože. Nesnáším to.
Co myslíš?
- Že nejsem dost hezká. - Bum.
Dobře.
- Že je pozdě. - Do toho.
Nebo že jsem moc stará. Víš?
Napiš to.
Všechno to vede k tomu, že se necítím žádoucí.
Pokračuj.
DÍKY MÉ PRÁCI JSEM ZAJÍMAVÁ
PROČ BY MĚ NĚKDO CHTĚL?
MOJE VÁHA
POTŘEBA BÝT POTŘEBNÁ
JSEM EMOCIONÁLNĚ DOST SILNÁ?
Chci, aby ses na to podívala.
BOJÍM SE SELHÁNÍ
Tohle jsou doslova všechny ty věci, které nám všem
pořád říkáš.
Ale co je nejdůležitější a nejsmutnější, jsou to věci, které říkáš sama sobě.
Takovou představu o sobě vytváříš.
Jo. Je to prostě...
je těžké to vidět napsané.
Jo.
Protože když to vidím,
mám pocit, že se sama shazuju.
Teď je čas se rozloučit.
Když tam stojí „nejsem dost hezká“, řekni „jsem dost hezká“. Věř tomu.
- To nemůžu. - Dokážeš to!
Rozbij to!
Dobře. Jsem dost hezká.
Tohle je děsivé.
Pokračuj. Co stojí pod tím?
Nejsem moc velká.
Řekni: „Moje tělo je krásné.“
Moje tělo je krásné.
Chci, abys příště křičela ještě hlasitěji.
Ať to vychází z duše.
Ne, já nikdy nekřičím!
Pozdě. Jsi tady.
Jenni tu máchá pálkou, jako by to ani nechtěla dělat.
„Já ne...“ Holka, víš, že to dokážeš líp.
Potřebuju, abys máchla tou pálkou
a zničila tyhle představy, co o sobě máš.
Jsem žádoucí.
To je ono.
Zakřič to.
Nejsem zajímavá díky své práci.
Ano!
To je ono.
Další.
Bude tě někdo chtít?
Ta pravá osoba.
Ano!
To je ono!
Ta pravá osoba mě bude chtít!
Ano, Jenni!
Ano!
Je to cesta léčení. Je to cesta růstu.
A udělala první krok a vypadá při tom dobře.
Díky. Díky za to.
Asi jsem ještě nikdy nerozbila tolik věcí.
Amazon Prime je tady.
Díky, chlape.
4. DEN
Vítej v salónu krásy Benoga.
- Vítej. - Děkuji.
Dobře, posaď se, královno.
Nejdřív se podíváme na ten obličej.
Vydržíš to?
Já to vydržím, jo.
Já nemůžu!
- Pověz mi o svých vlasech. - Tak jo.
Vidím, že jsou zdravé a vitální, tak je necháme dlouhé.
- Dobře. - A pak tvoje barva...
Když se ti ta barva nelíbila, přišlo ti, že je moc výrazná.
Jo, komplimenty mě znervózňují.
- Takže nemám ráda... - Co to znamená?
Hnedka mám tu myšlenku v hlavě,
když lidi, co mě znají, říkají: „Sluší ti to,“
a já si řeknu: „Nesnažím se až moc?“
Nesnáším pocit, že se moc snažím,
ale taky si myslím, že je rozdíl mezi marnivostí
a tím, když vezmeš do svých rukou hrdost na svou sexualitu,
na to, kdo jsi, a neomlouvat se za to.
A taky myslím, že ženy, hlavně ženy, které jsou ve vzdělávání
a jsou ve více pečovatelských rolích,
nemohou vyjádřit tuhle stránku sebe sama,
a když to udělají, musí se za to stydět.
Takže můžeš určit, kde chceš to spektrum obývat.
Možná si někteří myslí, že se moc snažíš,
ale možná si to někteří myslí, i když nic neděláš.
Jo.
Takže jsem přemýšlel o tom, že ti dáme odvážnější barvu.
Uděláme z tebe zrzku.
Takovou přírodní červenou, jako má Julianne Mooreová.
Když půjdeme do zrz,
což sakra obhajuju...
Je to moje věc. Jsem fakt dobrej. Lidi mě proto vyhledávají.
Červená, to je moje.
Kvůli červeným vlasům mě lidé vyhledávají.
Vzal jsem si zrzka, zbožňuju zrzky. Lidi za mnou chodili kvůli červené.
Nechci se tu vychloubat, ale jsem...
Je to fakt moje.
Zrzavá mi fakt jde.
Takže jsem trochu nadšený, jo?
Bude to zábava! Bude to fakt sexy. Jdeme na to.
Rozhodně jsem připravená na změnu.
Všechno ve mně křičí: „Ne!“
Ale jo. Jdeme na to.
Viděla jsi na TikToku to:
„Když je nejděsivější skočit, musíš skočit.“
Nemám TikTok.
Jak řekneš dětem, aby nejedly kapsle do pračky, když nemáš TikTok?
Přesvědčil jsi mě.
Vím, že je to pro ni velká změna, ale zlato, jdeme totálně do zrz.
Je to tady. Je to tu.
Jako Debra Messingová. Jako Emmu Stoneová.
Zrzky!
Je čas.
Panebože, tolik se těším!
Jenni, zvládneš to.
Nejdřív střih nasucho.
Panebože. Už teď to vypadá mnohem líp.
Trochu ti orámujeme obličej, jako oslavu toho, že jsi sexy.
Jdu namíchat barvu. Připravená?
Jo. Bojím se jen trošku.
Jen ti tu rychle udělám melír.
Už to dělám.
Tvoje barva vlasů bude moc hezká.
Mohla by ses prosím předklonit?
Ano. Takhle uděláme super objem, zlato.
Nebo mám...
Líbí se mi, že intuitivně víš, abys mi tu neukazovala
nějaký podřadný házení vlasama.
Hodilas s nimi...
Mířím na třetí metu.
Jestli se po tomhle nebudeš cítit sexy, nevím, co ti mám říct.
Jenni léta bojuje s tím, že se necítí sexy,
ale s červenými vlasy, zlato, vezmi si lístek a běž do fronty,
protože tohle je nejvíc sexy singl baba z New Orleans.
Pozor, světe. Jenni už pro tebe jde.
Chci, aby ses nebála být vidět a abys byla hrdá na to, kdo jsi.
Díky za důvěru. Byla to zábava.
Připravená vidět své nové já? Tady ji máme.
Už je to tady. Můžeme?
Tři, dva, jedna...
Podle mě to už teď vypadá plnější a veselejší.
Vážně objem, jo.
5. DEN
ZROVNA KDYŽ SI HOUSENKA MYSLELA, ŽE JE TO KONEC SVĚTA,
STAL SE Z NÍ MOTÝL
NEPOROVNÁVEJ SE S OSTATNÍMI
Už jsou tady.
Pojďme dovnitř!
Panebože!
Podívejte na ty vlasy!
Ta červená je nádherná.
- Super! - Úžasná!
- Pojď sem! - Jo!
Ty tmavé vlasy ti seknou.
- Ale nedívej se dovnitř. - Ahoj!
- Ale počkej, až uvidíš svůj dům. - Vypadá to skvěle.
Nevím, jestli jsem připravená, ale ano, jsem.
Do prdele!
Ano!
- Panebože! - Co myslíš?
Panebože!
Tady máš novou jídelnu.
Nové knihovny.
Jsi génius.
Panebože!
Je to svítidlo také nové?
- Ano. - Boží.
Chceš vidět víc?
Panebože.
Černá mě nikdy nenapadla, ale tohle je úžasné. Panebože.
Když chceš mít černé stěny v malém prostoru,
musíš to vyvážit spoustou světlých barev.
Takže světlá pohovka, světlý koberec, světla na zdi.
Vlastně jsem ti nechal udělat obraz od Minted.
Panebože.
Je to město New Orleans vytvořené místním umělcem z New Orleans.
Nechci to znít zle,
ale už to nevypadá jako vysokoškolská kolej.
Vypadá to jako penthouse v New Yorku nebo něco.
- Pojďme nahoru! - Jo!
- Ach bože. - Je to krásné.
Bože, to je nádhera.
- Líbí se ti? - Je to úžasné.
A jak jste to přemístili.
Hned je tu víc místa.
Když tu bude chtít někdo přespat, nikdo se nechce cítit uvězněný v posteli.
- Jako přespávačky? - Jo.
- Ano. - Jo.
- Je to nádhera. - Je to uklidňující.
- Jo. - Moc hezké.
Tohle byl prostor, který nebyl moc použitelný.
A s tvou novou prací
jsem ti chtěl dát prostor, kde můžeš pracovat z domova.
Ten stůl křičí „mámanažer“.
Ty s těmi názvy stolů fakt boduješ.
Tohle je ta nejúžasnější věc, co pro mě kdy kdo udělal.
Zasloužíš si to.
Dneska máš úplně jinou energii, než když jsme tě poznali.
Předtím jsi byla „šťastná Američanka“,
takže usměvavá,
ale se spoustou vnitřních věci, které jsi nezpracovala.
Jo.
A vím, že náš společný čas tady byla sakra náročný,
a rád bych věřil,
že jsi aspoň začala přemýšlet trochu jinak.
Určitě ano.
- Dobře. - Rozhodně.
Dobře, jsi připravená si to zkusit?
Ano.
- Tak jo, děcka, jste připravení? - Jo!
- Dobře. - Těším se.
Je to tak elegantní.
Mohla bys přijít, prosím?
Jo!
Ukradla jsi mi věci z mé skříně, královno?
- Boží, že? - Jde ti to k vlasům a pleti!
Mám si za tebe zkusit ty boty, abych věděl, jestli sedí i mně?
Ty boty jsou tak hezké, Tane.
Tohle oblečení ukazuje, že už se neschovává,
že nemá důvod být neviditelná.
Jsi úchvatná. Jsi úspěšná.
Když jsi sem přišla, vypadala jsi sebevědomá.
Chci, aby všichni školáci
na chvíli vypnuli zvuk na televizi,
ale tohle je mistrovské dílo ve vkusném výstřihu.
- Já vím. - Je to dokonalý...
Jsem zvědavý, ale nebudeš mít potíže.
Neporušuje to pravidla oblékání, ale říkám si: „Tak jo“.
Něco skvělého, ale neukazujeme všechno.
- Mistryně vkusného výstřihu. - Ano.
Jak se cítíš?
Jako jiný člověk.
Jako...
Pořád se dívám do zrcadla
a říkám si: „Kdo to je? Já nevím.“
Je to Jenni!
Je to nová Jenni Seckelová!
- A vždycky tam byla. - Přesně tak.
- Počkejte, než... - Jo.
Něco pro vás mám, hoši. Počkejte.
- Dobře. - Je to svačinka?
- Cože? Jsou Vánoce? - Pomůžu ti.
Každý z vás byl tak výjimečný,
a přála bych si, abych vám to dokázala říct milionem způsobů,
jak moc vaše rady
v mojí hlavě vytvářejí nový příběh.
Tak krásné.
Bobby, tohle je pro tebe, protože jsi mi dal tak krásný nový domov,
a já doufám, že až přijedeš domů, vezmeš si malý kousek New Orleans s sebou.
- Děkuji. - Jo.
Jenni!
Tane, nejlepší kompliment od tebe
byl, žes mi řekl, že je v pořádku nespěchat,
takže tohle je pro tvé dítě.
Jenni!
Díky moc. To je od tebe moc milé.
Jonathane, jedna z věcí, co jsou inspirující,
je, jak používáš svou platformu, abys pomohl ostatním,
a je v tobě i kousek aktivisty.
Děkuji.
Tohle je pro tebe.
Myslím, že jsi ve mně viděl
věci, které lidé, kteří jsou mi nejblíž, neviděli
tak rychle.
Bylo to děsivé, ale zároveň opravdu poučné.
Vážím si toho, že ses podělil o kousek sebe,
a tohle je kousek New Orleans.
Dobře, a pro tebe, s naší láskou k jídlu a gurmánským věcem,
opravdu chci začít zvát lidi.
Dal jsi mi nástroje, na které můžu být hrdá
a které mohu vidět jako dar a něco výjimečného,
takže doufám, že tohle využiješ, až budeš příště vařit.
- Díky. - To je krásné.
- Sladké! - Jsme na tebe hrdí.
- Jo, jsme. - Díky.
Doufáme, že pro tvou budoucnost budeš moct vidět a oslavovat krásu, kterou máš,
a to, jak tě ostatní vidí, což je důvod k oslavě.
- A můžeš s tím začít dnes večer. - Cítíš se připravená?
- Jo, ale nechci, abyste odjeli! - Nechceme odejít.
Je to divná dichotomie mezi „Ne, jsem připravená“
a pak „Ne. Když odmítnu, musíte zůstat?“
- Hodně štěstí, drahá. - Užij si to.
- Miluju tě! - Děkuji!
- Milujeme Jenni Seckelovou!
- Ahoj! - Ahoj, Jenni.
NOVÁ JENNI
ALE NEJDŘÍV ŠAMPAŇSKÉ
Panebože!
Panebože, Jenni. Vypadáš úžasně!
Panebože.
- Panebože, ty vlasy. - A podívej se na ten dům!
Výborný!
A dali tam vestavbu.
Celé nové. Jako úplně nová fasáda.
- Není to úžasné? - Jenni!
Jestli si sem přivedu chlapa, řeknu:
„Tohle je život, který mi musíš umět dát.“
Dobře!
Musíme uvařit rybu.
No teda, ty jsi ale kuchařinka.
Někdo mi řekl, než jsem do toho šla: „Jsi tak statečná“
a já na to: „Nejsem statečná, že to dělám.“
Ahoj!
Panebože!
Ale byla jsem ohromená jako nikdy a teď se opravdu cítím statečná.
Miluju zrzky!
V životě jsem se necítila tak viditelná.
Otoč se.
Jenni!
Tebe někdo uloví!
- Podívej na tu rybu! - Panebože!
- Podívej na tu rybu! - Není to super?
Teď, když se Jenni cítí fantasticky,
ovládá prostor, velí svému pokoji,
a je krásné vidět,
že konečně vidí to, co my.
- Připadá mi to jako nová verze Jenni. - Jo.
Není to ta žena, co jsme potkali ve škole.
Tahle žena je šéfka, která tomu teď věří a umí to ukázat.
Jenni přijala svou moc. Oslavuje sebe sama a svůj čas.
Má co ukázat.
Teď to začíná vidět.
Neexistuje konkrétní plán, kde máte být v určitém věku,
takže teď je ideální čas začít svou další kapitolu.
Dobře, chtěla bych vám teď opravdu moc poděkovat
nejen za to, že tu dnes jste,
ale i za to, že mě posledních sedm let podporujete.
Takže vám děkuji za podporu
a moc se těším na to, že uvidím, jak mít život, který chci
a který si zasloužím.
- Kluci, jste připraveni? - Jo.
Jo.
Jak se máte, idioti?
Tane, bože, tolik ti to sluší!
- Panebože. - Tanny!
- Podívejte na Jackie. - Trochu víc Bobbyho.
- Pořád to padá. - Nikdy!
Za tohle nás pošlou do ředitelny, Jackie.
Co to děláme?
- Zavoláme Jenni Seckelové? - Počkejte.
Ahoj, Jenni!
- Ahoj, Jenni. Vypadáš krásně. - Změnila jsi vlasy!
Ty její vlasy se ti opravdu povedly.
- Tvé vlasy! - Jste na mě pyšní?
- Vypadáš naprosto nádherně. - Ano, Tanny.
Vážně, Jenni, lásko, jak se máš?
- Skvěle. - Jaká byla tvoje akce?
Byla to zábava
a pak jsme vyrazili do města.
- Ano! - To je paráda.
Měla jsem tu brunch.
Včera večer tu byl kolega.
Jen do toho! Ty si ale žiješ!
Bože, každý den.
- To je dobře. - To je velký!
Je šílené, jak jinak se cítím za poslední tři týdny.
- Jo. - Cítím se lehčí.
Ráno se probudím a nemyslím jen na práci.
Mám i jiné věci, na které myslím a které dělám.
Jako co? Chodíš s někým? Na tohle myslíš?
Tento týden jdu na dvě rande.
Jo!
Jen tak dál, mamčo!
- Co můžu ztratit? - Amen.
A Tane, ne tak falešně „americky šťastným“ způsobem, jako jsi mi řekl.
Jako Američan můžu říct, že jsi opravdu šťastná.
- Máme tě rádi a máme z tebe radost. - Jo.
Zasloužíš si všechno, co tě čeká.
Držte mi palce na rande!
- Jo! - Jo, hodně štěstí!
- Nepotřebuje štěstí! - Ahoj!
- Zvládne to. - Naprosto září.
- Jo. - Je to krása.
- Plácnem si! - Dobrá práce.
- Placáka! - Placáka.
V tomhle jsme nikdy nebyli dobří.
Chcete vlny bez horka? Vyzkoušejte tuto vlnící soupravu.
Vlny vám vydrží několik dní a vlasy se neničí.
Navíc, pokud máte vlasy s texturou,
je to skvělý způsob, jak si udržet tvar.
Když nechcete utrácet, použijte punčochy.
Je to skoro to samé.
Ta technika z TikToku. Je to geniální.
Vlny bez tepla? Super!
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková