Pojďme se tu v autě naladit. Můžeme?
- To bylo fakt dobrý vibrato, Karamo. - Díky.
Víte, co se říká o lidech, co mají dobré vibrato?
Co?
Bobby, dneska ti to tak sluší, i když se tváříš takhle.
Máš super pleť.
Vážně. Sluší ti to.
QUEER TÝM
Jo.
Naše dnešní hrdinka je Mary Henderson-Ulohová.
Je jí 65 let
a vlastní sekáč Sister Hearts v Arabi.
- Miluju sekáče! - Jo.
Tohle mi nikdo nevymluví.
Nikdo!
Protože jsem to udělala sama.
Sestra Hearts je také pracovní program, který paní Mary vytvořila,
aby zaměstnala bývalé vězně.
Vězení, nebo ne, já to dokázala.
Tohle je hezký.
Když byla na dovolené v New Orleans před více než 20 lety,
Mary byla zatčena
a nikdy se nevrátila do svého domova v Daytonu v Ohiu.
Byla jsem 12 a půl roku ve vězení
a strávila jsem 12 a půl roku na podmínce
kvůli bránění výkonu spravedlnosti.
Někoho jsem potkala.
Jen jsme se bavili, když nás zastavila policie.
Chtěli, abych o něm lhala.
Nemluvila jsem. Odmítla jsem to.
Mary odsoudili tady v New Orleans,
kde strávila největší část svého života
a nechala za sebou svých sedm dětí.
Musela jsem ten kousek svého mozku separovat
a zavřít a zamknout ho do bedny,
abych se soustředila na přežití ve vězení.
V průběhu toho, co byla ve vězení, Mary přišla nejen o své sebevědomí,
ale také neviděla svých sedm dětí vyrůstat,
což se projevilo na její psychice.
To věřím.
Vězení mě dehumanizovalo, znecitlivělo a demoralizovalo.
Vězení s vaším mozkem udělá něco,
díky čemu nemůžete být ve vězení a mít přitom svobodnou mysl.
Proč je pro mě tak těžké
být matkou mým dětem,
když jsou mým vším a tolik je miluju?
Maryiny děti ji i nadále zbožňují, a dokonce ji vidí jako hrdinku.
Mary má ale problém vidět svou hodnotu jako člověk
a hlavně jako matka.
Ne!
Mám to.
Děkuji.
Mary nominoval její druh Anthony,
který Mary potkal v Sister Hearts.
Tráví spoustu času pomáháním lidem zbavit se trauma z vězení,
ale nikdo jí nepomáhá s jejími problémy.
Pořád jen pracuje.
Ale tráví veškerý čas,
aby pomohla zlepšit kvalitu života ostatních lidí.
A tím se taky
vyhýbá zlepšování kvality vlastního života.
Mary neví, kdo je mimo svůj program.
Hodně se zanedbávala.
Má dospělé děti, kterým se vyhýbá,
a myslí si, že tu musí být, než promarní víc času.
Mary je nyní oficiálně svobodná žena,
ale je zaseknutá na místě, kde je její tělo svobodné,
ale její srdce a mysl jsou ve vězení.
To je tak smutný.
Pořád zastupuju vězení.
Ale už ho nechci zastupovat.
Už nejsem v podmínce.
Jsem úplně volná.
Chci se změnit.
Ale nevím jak.
Naším úkolem je tento týden pomoct této sestře osvobodit její duši!
Ano!
Ano, Mary!
1. DEN
VŠECHNA TA SVOBODA
- A STEJNĚ SI PŘIJDU V KLECI. - PIPER KERMANOVÁ
- Ach bože. To je roztomilé! - Jo.
Je to růžové!
Tane, máš s sebou kreditku, že?
- Jo. Vždycky. - Tak jo.
- Haló? - Tady je to super.
- Mary! - Ahoj, Mary.
No panečku! Lidi!
Jak se máš, krásná dámo?
Mary mi připomíná jednu z mých tet. Jen chceš, aby tě objala.
- Ty jsou báječné. - Koukni na tyhle! Panebože!
- Můžeš je zkusit pak. Já vím. - Dobře.
Prostě cítíte tu lásku.
- Tohle je Anthony. - Ahoj.
- Těší mě. - Jmenovatel.
Řekněte nám, co tento podnik dělá pro komunitu.
Když lidé přijdou domů z vězení a nemůžou si najít práci,
tady vědí, že mají práci,
protože je to vytvořeno právě pro ně.
Anthony byl bezdomovec, stejně jako já.
Seděl celkem 18 let.
Byl ztracený.
Po roce to tady úplně řídí.
Podporuje mě.
Všechno v mém životě se úplně změnilo.
Mám naději. Mám sebejistotu.
Dělám něco naprosto revolučního.
Říká se tomu odvězňování.
- Ukážeš nám to? - Prosím.
Tak ukaž.
Dobře, když dám tohle sem...
Ve vězení vím, že tahle bota sem nepatří,
ale když tou botou pohnu, můžu jít na samotku.
Teď nic jiného neumím.
Když přijdou do Sister Hearts, řeknu: „Dobře, Jonathane, ukliď to.“
Takže Jonathan udělá tohle.
Řekne: „Nechci to tam. Chci to tady.“
Tak jednoduché odvězňování je.
Dát někomu svolení přemýšlet znovu sám za sebe.
Všechno, co tu vidíte umístěné,
sem dal člověk, který byl zlomený
a který prochází organizační terapií.
A vypadá to tady opravdu skvěle!
Panebože.
Miluju sekáče.
I ty směšné věci.
Kdysi to někdo koupil.
- Líbí se ti? - Podívej.
Jsou tu ledvinky.
Jsou tu klobouky. Jsou tu šály.
Jsou tu boty. Jsou tu drobnosti.
Jsem v sekáči.
- Nakupuju. - Tak elegantní.
Je tu něco pro každého.
Ty tady pomáháš lidem, takže teď my trochu pomůžeme tobě.
- Pojďme k tobě domů. - Chceme vidět, kde bydlíš.
Dobře se o tebe postaráme.
Pro tuhle ledvinku se musím vrátit.
- Ahoj, lidi! - Tak jo. Mějte se.
Těšíme se na tvůj dům, Mary.
Tvůj dům je hotový.
Tohle je domov.
Tohle je obrovská kuchyně.
- Ano. - Tolik hrnců. Vzrušující.
Tohle je ložnice.
Hezky vysoká postel.
Tahle postel vibruje.
Pojď do motelu lásky U Mary, zlato.
Lehni si, Mary. Ukaž, jak vibruješ.
Ne, já nechci.
Vysoké vibrace. Jde tam Tanny.
To je hezké.
- To se mi líbí, Mary. - Ano.
Běžte se rozhlédnout po domě.
- Já tu zůstanu. - Chyť mě, Tanny! Už jdu.
Ukážu vám koupelnu.
- Takže... - Celkem velká.
- Je celkem velká.
- Ale... - Ale máš tu taky dost věcí.
Všechno v domě je ze sekáče.
- Jo. - Všechno.
V domě je tma. Všechny závěsy jsou zatažené.
Je tu nepořádek.
Mary, máš hodně věcí.
Máš hromadu věcí.
Když mě pustili z vězení, prostě jsem chtěla mít věci,
protože tam jsem nemohla.
Možná vymyslíme,
jak ti pomůžeme vybrat věci, na kterých ti záleží.
Méně romantický výraz je úprava.
Dobře.
Kdybys mě měla vzít na jedno místečko u tebe doma,
které je tvoje oblíbené?
Tohle tady je moje nejoblíbenější místo.
I když to někomu přijde šílené,
někdy si sem přijdu sednout na gauč
a dívat se z okna, sledovat své rostliny
a cítím se v kontaktu s přírodou,
jako bych byla v kontaktu se svým stvořitelem.
Protože ten samý stvořitel, který stvořil mě, stvořil tyto rostliny,
a já se pak cítím jako člověk.
- To je nádhera. Ano. - Že jo?
- Karamo to s rostlinami umí. - Vážně?
Ne, neumím.
Ven.
Ani nevím, kdo je.
Ne.
Chci vědět víc o tvém životě, než jsi šla do vězení.
Před vězením?
Mám titul v oboru správy nemovitostí a realit.
Kupovala jsem domy z výprodeje šerifa a daní,
a pak jsem je prodávala svobodným matkám a důchodcům.
Jsem také matka sedmi dětí. Šest synů a jedna holčička.
- Pověz mi o svých dětech. - V 16 jsem otěhotněla.
Moje máma řekla: „Jsi těhotná. Budeš se vdávat.“
Prostě mu mě dala, donutila mě, abych s ním šla.
Já to vůbec nechtěla.
Vyrůstala jsem se svými dětmi.
Tohle je můj prvorozený.
Byl naprosto nejlepší.
Vidím, že zemřel.
Byla jsi venku z vězení, když zemřel?
Ne.
Zemřel při autonehodě.
Nemohla jsem jít na jeho pohřeb.
Neměla jsem šanci se rozloučit.
To mě moc mrzí.
To byl můj bod zlomu.
Byl to první člověk na planetě, který jsem měla pocit, že mě miloval.
Jaký máš vztah s ostatními dětmi?
- Jsou rozptýlené. Jsou všude možně. - Jasně.
Ani nevím, co si o mně myslí.
Skoro se cítím provinile.
Víš co,
být 12 a půl roku, skoro 13, na jednom místě,
kde se nesmíš nikoho ani dotknout?
Pustili mě
a teď tu mám dvoumetrového syna, který chce obejmout.
Je to moc.
No, strávila jsi 12 let odpojená.
Některé z nich ani nevědí, čeho jsem dosáhla.
- A to tě bolí.
- Jo. - Bolí.
TVÉ ZDRAVÍ JE TVÉ BOHATSTVÍ NAUČ SE MILOVAT SVŮJ DŮM
Kdy jsi pro někoho naposledy vařila?
Před COVIDem.
Protože když jsem se podíval do mrazáku,
máš tu spoustu různých bílkovin ve velkém množství.
Mám sedm dětí, takže jsem zvyklá vařit hodně jídla.
- Jak často pro ně vaříš? - To bylo kdysi. Ale pořád tak přemýšlím.
Všechno bylo v šedém hrnci.
Dala jsem tam maso, brambory, rýži, zeleninu.
Z jednoho hrnce.
- Nic víc. Ale nedělám to tak často. - Dobře.
Mám ráda vaření.
Ale když sem přijdu po 12 nebo 14 hodinách v práci,
dám si jen sendvič s burákovým máslem,
jdu do svého pokoje a zapnu počítač.
Ne že by bylo špatné dát si sendvič s arašídovým máslem,
ale co když chceš domácí jídlo,
ale nemáš na to čas?
- Slyšelas o přípravě jídla? - Ne.
Jde o to, že něco ve velkém uvaříš,
pak to dáš do krabiček, označíš a dáš do mrazáku.
- Můžeš v nich mrazit věci? - Na sto procent.
Bydlíš v New Orleans.
Zkoušela jsi neworleanskou kuchyni?
Já nejím ani gumbo.
Nové věci moc nezkouším.
Tohle bych vážně nosil. Je to nádhera.
- Podívej, jak je to hezké. - Má tu dost dobrých věcí.
- Vidíš to? - Je to nádhera.
- Ušila jsem to. - Vážně?
- Ano. - Tys to ušila?
Ukážu ti, jak nádherný...
- Ladí to. - I s mým oblečením!
Ano.
Podívej.
- Není to nádhera? - Mary!
Je to nádhera, že?
Stará škola.
Tyhle miluju.
Rychleji.
Je to zebra, ale do koupelny.
Jak dlouho si pěstuješ dredy?
Asi tak 12 let.
Dvanáct let. Ukaž, jak jsou dlouhé,
protože jsme to zatím neviděli.
Máš hlavu plnou vlasů.
- Jo. - To je až ke kolenům.
Jo.
Mohla bys ty dredy hodit do řeky
a někoho z ní vytáhnout, zlato.
To jsou pořádně dlouhé dredy.
Ale to jsi nosila celou dobu ve vězení.
A nosíš to, i co tě pustili.
Ty dredy jsou upomínka na vězení.
Máš nějaký sen, co jsi chtěla vyzkoušet se svými vlasy,
ale neměla jsi příležitost?
Jonathane, ty dredy mám z bezpečnostních důvodů.
Ty dredy mi pomohly být v bezpečí.
Ve vězení tě chytí za vlasy
a pomocí tvých vlasů ovládají tvé tělo.
Takže jsem si udělala malé copánky,
abych neměla dlouhé vlasy a abych je neměla volné.
- Jasně. - A ty dredy rostly a rostly.
- Byla to doslova ochrana. - Byla to doslova ochrana.
- Jasně. - Nebyl to styl.
Nevím, co s tím vším mám dělat.
- A teď... - Chceš možná trochu změnu?
Možná trochu změnu.
Tohle je vlastně počítačová myš.
Dlouho jsem žádnou neviděl.
- Co je to, Antoni? - Je to sekaný...
- To je kapsíča. - Je to...
Vůbec nevím, co tohle znamená.
Díky čemu se cítíš v oblečení dobře?
- Mám tady šaty. - Ukaž.
Takové šaty jsem
nosila, než jsem šla do vězení.
- Dobře. - Cítila jsem se žensky.
- Dobře. - Cítila jsem se jako dáma.
Jsem autoritativní. Nejsem vtipálek.
Nejsi vtipálek? Mně přijdeš zábavná.
- Ne. - Ne?
Měla jsi to někdy na sobě? Pořád to má cedulku.
Myslím, že potřebuju pár kil zhubnout.
Trochu jsem slídil.
Kdo je tohle?
- Není to Mary. Nemůže to být Mary. - Ne.
V té skříni je všechno možné.
Je tam asi tak tisíc osobností.
Jedna, možná dvě z nich, jsou Mary.
Zbytek je nějaká jiná náhodná dáma.
Pro mě by bylo každé ráno boj říkat si: „Je tady toho tolik.“
„Jak zjistím, kým chci dneska být?“
I kdybys žila ještě sto let, tohle bys neunosila.
Věci na mě mají ohromný vliv.
Když mám uniformu, je můj život jednodušší.
Pak je moje otázka, k čemu to všechno je?
Chci se zase cítit krásná.
Kdy ses naposledy cítila krásná, Mary?
Když jsem se v 16 vdávala.
Pamatuju si, jak mě vzal na večírek,
a moje máma mi ušila nádherné, dlouhé, splývavé šaty.
Byly zabrané v pase a sukně se rozšiřovala.
Jakou měly barvu?
Byly červené.
- Jo. - Červená je moje oblíbená.
Cítila jsem se jako nejkrásnější žena na světě.
Chci zkusit dokázat, aby ses tak zase cítila.
Ale musíme zapracovat na úpravě.
Musíme se ujistit, že se zbavíš nepotřebných věcí
a necháš si ty potřebné. Vymyslíme to.
Tohle byla snídaně? Nebo...
Myslím, že to byl před pár dny oběd, protože ty okurky jsou dost oschlé.
- Jo, no. - Tak jo.
Když se mě ve vězení rozhodli nedat jídlo,
musela jsem mít něco nechané stranou.
Takže je pro mě těžké to prostě vyhodit.
Mary, mám vážně zvědavou otázku
a samozřejmě tě nebudu soudit.
Proč chceš zůstat tady v New Orleans?
Alláh by mě nepostavil na tuto horu,
kdyby nechtěl, abych lidem ukázala, že jí dokážu pohnout,
že se věci mohou změnit.
A proto jsem zůstala, protože jsem se tady zakořenila.
Byla jsem ve vězení, kde jsem viděla největší utrpení.
Ale něco jsem slíbila. Řekla jsem: „Přijďte za mnou,
až vás pustí, a budete tu mít místo.“
„Pomůžu vám s oblečením a jídlem. Jen za mnou přijďte.“
Tolik cítím ten zármutek, který má v srdci.
Jen se snaží pomáhat ostatním a udělat toho co nejvíc.
Ale podle toho, co nám říká, je jasné,
že neměla příležitost najít cestu vpřed.
Takže jí s tím pomůžeme.
Tolik jsi toho dala. Tento týden něco dáme my tobě.
Tobě.
Všechny tak nějak učíš, jak najít nejlepší verzi sebe sama
a jak najít nový život.
A teď ti chceme pomoct najít nejlepší verzi tebe
a vstoupit do nového života.
Protože jsi na řadě ty, Mary.
Jak to zní? Jinak než tvůj normální den.
Je to úžasné.
- Tak pojďme na to. - Začneme za tři, dva...
Ne, dělám si srandu. Půjdeme ven.
Líbí se mi, že se Mary otevírá.
Chce se znovu spojit s rodinou.
Musíme trochu lépe zjistit, co se doopravdy v minulosti stalo,
abychom zjistili, jak jí dát lepší budoucnost.
Má dredy kvůli ochraně, ne kvůli vyjádření sebe sama,
takže jí chci dát přístup
a potřebné zdroje,
aby se mohla projevit tak, jak chce.
Mary je připravená na co? Na novou kapitolu.
Chci do tohoto místa vdechnout život.
Teď mi to připadá jako temná, vlhká cela
a já chci, aby to vypadalo úplně opačně.
Chci, aby Mary měla stejnou motivaci, kterou má když učí
své zaměstnance v obchodě,
taky sama pro sebe.
A chci, aby začala pomalu.
Chci oživit to vzrušení z toho, že je v kuchyni.
Uvízla v uniformě Sister Hearts.
Předtím byla ve vězeňské uniformě.
Chci jí připomenout, že je pořád osobnost,
že je pořád žena, že je člověk
a že se může cítit krásná.
2. DEN
AŤ VE TVÉM NITRU PRŠÍ...
- Z TVÉHO SRDCE SE STANE ZAHRADA - MUSLIM SMILES
Jsi ve své oblíbené červené barvě, což mě těší.
Jo. Děkuji.
Je to barva radosti.
Tady začíná ta legrace.
Tohle bude zábava.
- Co říkáš na nákupy? - Jsem tak nadšená.
Říkalas, že chceš barvu.
- Ano. - Našli jsme místo, kde ji mají.
Už přes deset let si s barvami nehrála
a butik West London je plný barev.
Je plný hravosti.
Takže jí chci ukázat, co se dá vymyslet.
Jsi trochu hromadička.
Jsem si skoro jistý, že to víš. Nemůže tě to překvapovat.
Ale hlavně ve tvé skříni.
Chci ti ukázat, že to můžeš zredukovat
a mít jen pár věcí,
a že v těch pár věcech můžeš vypadat krásně,
ale nemusíš mít milion věcí, aniž by sis dokázala vybudovat look.
Říkala jsi, že máš ráda vypasované věci,
což je na tělo v pase a pak široké.
Teď ti chci ukázat pár variant. Nebude to...
- Je to trochu princeznovské. - Ano.
- A ty jsi dáma. - Ano.
A taky chci, abys byla lehká a splývavá.
Je tu vedro a jsem si jistý, že jsi na teplo zvyklá.
- Ne. - Chceš mít pohodlí.
Ne. Kdo je zvyklý na tohle vedro? Je strašné horko. Takže...
- Není to hezké? - To je pěkné.
- Jako... - Tohle je královské.
Chtěl jsem splývavé věci, aby byl vidět pohyb, když jdeš.
Vypadáš skoro étericky.
Ale spojíme to s šaty. Budeme vrstvit.
- Božínku! - Budeš ohromená.
- Mám si to obléct? - Ano, do toho.
Kdybys něco potřebovala, křič. Zkusíme to.
Tak jo.
Mary?
- Jsi připravená? - Ano.
Panebože.
Tohle je tak královské.
To mi fakt sedí.
- Vážně? - Tolik mi to sedí, ano.
Chybí tomu jedna věc. Mám pro tebe nové brýle.
Chtěl jsem, abys měla něco víc elegantního.
To je lepší.
- Božínku. - Ach bože. To je lepší, Mary.
Sepnuli jsme ti pas páskem,
takže zvýrazňuješ ty nejkrásnější části sebe sama.
Cítím se sexy.
- Jo! - Vážně.
Vypadáš sexy, Mary!
Je jasné, že se takhle dlouho neviděla.
Připadá ti to jako něco, co bys chtěla do budoucna nosit?
Ano.
- Skvěle. - Ano.
Chci zachovat Maryinu podstatu
a tenhle outfit je povýšená, sofistikovaná verze Mary.
Mary!
Vím, že jsou to podpatky.
Červené boty mě ani nenapadly.
Džíny a tričko se hodí do práce, ale ty jsi tenhle člověk, ne tamten.
Cítím se v tom silná.
Objali jsme tvé tělo na správných místech.
- Nic lacinýho. - Ne.
Děláme to rafinovaně.
- Sofistikovaně. - Ano.
Nakupovat v sekáči je fajn, nechci, abys přestala.
Ale občas je důležité
zajít do takového butiku, aby ses cítila výjimečně.
Od teď to zařadím do svého programu.
Dobře.
Prosím.
- Tohle je restaurace. - Jo.
Jsou hrdí na svou kreolskou kuchyni.
Cajunská kuchyně je venkovské jídlo.
Kreolská kuchyně je městské jídlo.
A městští lidé mají obvykle přístup k mnoha mořským plodům.
Cajunská, vesnice.
- Cajunská, vesnice. Kreolská?
- Město. - Jasně.
A ty ses rozhodla žít v Lousianě.
Ano.
Ty jsi královna jídel z jednoho hrnce.
Tak jsem to chtěl propojit a připravit krevetové étouffée.
- Budu vařit étouffée? - Budeš vařit étouffée.
- Uděláme étouffée. - Uvaříme ho společně.
- Měla jsi ho někdy? - Ne.
Nikdy jsi ho neměla?
Když si najdeš den, kdy toho připravíš hezky velkou várku,
můžeš to hezky uzavřít do nádob
a dát je do mrazáku.
Půjdeš do práce a až se vrátíš, budeš mít skvělé domácí jídlo.
Tady všichni jedí všechno s rýží.
- Bude to s rýží? - Neboj. Budeme mít rýži.
- Ale předbíháš. - Dobře.
- Můžeme začít? - Jsem připravená.
Nejdřív připravíme základ.
Takže máme čtyři díly cibule, jeden díl papriky, jeden díl celeru.
Nádhera.
Perfektní, a abys věděla, začínám sekat česnek.
Pořádně to zmáčkni.
A pak s prsty takhle...
Díky, Mary.
Máš mateřský instinkt.
Co jsi pro své děti dělala nejradši?
- Chilli. - Co dáváš do chilli?
Všechno pálivé. V Ohiu je hrozná zima.
Papričky pomohly mým dětem, aby neměly rýmu a všechno možné.
Tady používáme podobné prvky. Je tam paprika, aby to bylo trochu uzené.
Oregano, tymián,
česnekový prášek, cibulový prášek, bílý a černý pepř.
A to chystáme my?
Můžeš si to koupit hotové, nebo si to můžeš připravit sama.
- Ráda to udělám. - Je to základní kreolská směs koření.
Do středu přidáme trochu másla.
Sem dáme celou tu směs koření.
Perfektní.
- Cítím to. - Jo.
Teď tam dám česnek.
A pak přidám pálivou omáčku.
Trochu bílého vína.
- Ta vůně! - Ano.
Teď naše rajčata.
To tak krásně voní.
Tak jo.
Teď ti ukážu, jak připravíme pastu.
Chceme ji použít jako zahušťovadlo. Mám tu krevetový vývar.
- Dobře. - Do tohohle džbánu.
A přidáme tam mouku.
Takhle to dělávala moje polská máma.
A teď to tam nalijeme.
- Voní to krásně. - To jo.
A vypadá to skvěle.
A netrvá dlouho to uvařit.
Ani ne.
Náš krevetový to zahustí, jak se to zredukuje,
a pak tam přidáme i naši petržel.
Ty máš ráda koření.
- Chceš tam přidat kajenský pepř? - Ano.
Skvěle. Rozhodni sama. Ty jsi šéfka.
Páni.
Co?
- Tak dobrý? - Jsem Polák.
To je na mě moc pálivý!
To je úžasné.
- Je to terapie. - Na sto procent.
Tohle étouffée ti nevymaže
ty strašné zážitky, co máš,
ale je to pomůcka, že?
Když se budeš cítit, že toho je moc, řekni si: „Tak jo, Mary,
soustředíme se v kuchyni a uděláme něco sami pro sebe.“
Pro mě je to forma odvězňování.
Mění to myšlenkové pochody, které jsem zapomněla, že mám.
Když se dívám do toho hrnce...
- Jako by se ve mně něco vzdouvalo. - Jo!
Tolik toho děláš pro ostatní,
ale zkus pochopit význam toho, že to můžeš udělat sama pro sebe.
Víš, já bych to neudělala, protože to je pro mě.
- Není to automatické. - Není to automatické. Vůbec ne.
Je rozdíl otevřít si krekry
a jen je sníst, abyste snědli dost kalorií za den,
oproti tomu mít něco výživného a vytvořit něco.
Říkáš si, že stojíš za ten čas a úsilí, které to stálo,
něčím skvělým, co si můžeš dát.
Protože podle mě je důležitá součást léčení
taky myslet sama na sebe.
Kdo mi tohle ukázal, než jsem sem přišel?
- Já nevím. - Nikdo!
Teď vím, jak to udělat pro sebe,
a budu vařit nejlepší krevetové étouffée v New Orleans.
Přesně tak.
Takže jsem oloupal tyhle krásné krevety.
Můžou jít rovnou do hrnce.
Étouffée pochází z francouzského slova „dusit“ nebo „udusit se“.
Tak ty krevety podusíme.
Máme hezky nízkou teplotu.
Když jsou hezky růžové, jsou hotové.
Podívej na to krevetové étouffée.
Uvařil jsem trochu střednězrnné rýže.
Načechral jsem ji trochou másla. A tohle prostě dáme kolem rýže.
Takže tu máme krásný rýžový ostrůvek
a pak všechno kolem.
A je to.
Cítím se tu jako luxusní šéfkuchařka.
- Protože jsi. - Podívej.
Nádhera.
- Ano. - Je to moc hezké.
- Můžu ti tam dát citron? - Ano.
Všechno to tak hezky svěže provoní.
A pak si to můžeš dozdobit.
- Můžeme ochutnat? - Ano.
To je tak dobrý.
- Pálí to! - Ano.
- To je lahůdka. - Jo.
Ty to bereš vážně.
Udělám to vcukuletu.
- Víš, jak rychlý je let, že? - Letí. Jo.
- Letí. - Jasně.
Řeknu ti, jak rychle to zvládnu. Vcukuletu.
To se mi líbí.
Kreolská kuchyně.
3. DEN
HANBA NARUŠUJE NAŠI ODVAHU A POHÁNÍ NAŠI NEZÚČASTNĚNOST - BRENÉ BROWNOVÁ
Ukážu Mary tohle fotoalbum,
protože to je dobrá připomínka toho, kým byla, než šla do vězení.
Ale jestli jí mám vážně pomoct,
musím zjistit, kdo to je.
Jsem rád, že konečně trávíme čas spolu.
Moc rád jsem tě poznal.
Já tebe taky.
Mluvíš o svých zkušenostech z vězení,
o tom, jak pomáháš lidem, což je všechno důležité,
ale něco mě zarazilo.
Říkala jsi, že jsi ztratila mateřský instinkt.
To dává smysl, ale chci se dozvědět víc o Mary před vězením.
Vdala ses v 16.
Chci se o tom dozvědět víc.
Když jsem v 16 otěhotněla,
cítila jsem všechnu tu hanbu a vinu
a všechny ostatní věci, které by 16letá holka cítila.
Byla jsem na tátu dítěte naštvaná
a nemilovala jsem ho.
Naučila jsem se ho respektovat, protože byl starší.
Ale ani jsem ho neznala, ani jsem nevěděla, co je láska...
Jenom to byl první člověk, se kterým jsem se kdy vyspala.
Byl z velmi bohaté rodiny.
Když se popravdě zamyslím,
přijde mi, že mě využili jako majetek.
Moje rodina dostala dary a peníze.
Což mě přivádí k otázce: „Kdo tě chránil?“
Vlastně nikdo.
Když se na ten příběh dívám,
chápu, kde začíná tvá hanba.
Tohle je malá holčička, která neměla lásku, kterou si zasloužila.
Nevyrostla jsem v domově plném lásky a péče.
Nevěděla jsem, jak se to dělá.
Myslím, že je důležité to říct,
protože když se bavíme o rodičovství,
musíme si vždycky pamatovat, kdo jsme jako lidské bytosti.
Nesnažím se ti vzít tvé zážitky z vězení,
ale potřebuju, abys věděla, že to trauma začalo už dříve
a že tě některé věci přiměly udělat rozhodnutí, které jsi udělala.
Jo.
Když jsem procházel tvým domem, viděl jsem tohle.
Je to adresované tobě do vězení.
To je poslední dopis od mého syna.
Jasně.
Můžeš mi ho přečíst?
Píše: „Ahoj. To jsem já.“
Tohle... „To jsem já.“
Řekl: „Tvoje dítě číslo jedna.“
„Přišel mi Korán, který jsi mi poslala.“
„Když jsem byl mladší,
lidé se mě ptali, v co věřím, v jaké náboženství.“
„Říkal jsem, že v moji matku.“
„Někdy vzpomínám
a přemýšlím, jaké to muselo být, když jsi nás vychovávala.“
„Nemohlo to být snadné. Nebo ano?“
„V jednom z dopisů jsi napsala, že jsi neudělala nic jiného.“
„Naučila jsem vás, jak se prát.“
„A co láska?“
„To je to jediné, co jsem nikdy nepochopil,
lásku a emoce.“
„Mami, udělala jsi, co mohla.“
„A to mi vždycky stačilo.“
Pět dní před jeho smrtí.
Uznal, že jsi ho naučila bojovat a přežít.
Protože to jsi musela dělat ty.
Ale řekl, že neumí milovat.
Myslíš, že jsi uměla milovat své děti?
Ne.
Nedostala jsi lásku
a pak ti do klína spadlo sedm dětí
a řekli ti: „Miluj je.“
Jak máš něco učit, když sama nevíš, jak na to?
Myslím, že teď nevím, jak je milovat ještě víc než dřív,
a to je možná důvod, proč jsem se nechtěla vrátit.
Protože jsem nikdy neuměla být matkou.
Tohle je poprvé, co jsi upřímná ohledně toho, proč se tomu vztahu vyhýbáš.
A čím víc se vyhýbáme něčemu, na co se musíme dívat,
tím víc v naší mysli roste hanba.
Protože ta hanba ti brání být s tvými dětmi.
Je to to, co ti brání, abys řekla: „Chci tu být.“
Na co teď myslíš?
Asi bych mu chtěla zavolat.
Svému synovi.
Pořád se mi snaží dovolat.
Chce od mě lásku.
To je ono.
Víš, já nemám ráda výmluvy a nechci se vymlouvat.
- Jen jsem o tom nic nevěděla. - Bum. To není výmluva.
Musím jim to vysvětlit a říct jim, jak moc mě to mrzí.
A až to uznáš, stane se jedna věc,
když si odpustíš a požádáš o odpuštění,
zbavíš se té hanby.
Protože si to zasloužíš.
- Jo. - A navíc si to zaslouží i tvoje děti.
- A moje vnoučata. - A tvoje vnoučátka.
Je to každé ráno vstát a říct:
„Vstanu. Uznám, že jsem nevěděla, co dělám,
ale vím, co udělám dnes, tak vám zavolám a řeknu, že vás miluju.“
„Zkusím pro vás udělat všechno, co malá Mary neměla.“
Ale ty ten kruh můžeš přerušit.
Víš, že to udělám.
- Vím. - Udělám to.
Jestli o tobě aspoň něco vím.
Karamo, díky moc.
- Ano. - Poslouchám.
Chci Mary naučit, jak se více soustředit
na věci, kterými se obklopujeme.
Rostliny jsou velmi důležitou součástí domova
nejen proto, že doslova do místnosti vdechují život,
ale můžete se o ně starat.
To je nádhera.
- Podívej na ten nádherný prostor. - To je tak hezké!
Ta zelená je tak uklidňující.
Mary je navenek tak krásná.
A je tak krásná i uvnitř.
Ale necítí se krásná.
- Ahoj. Jsi majitelka? - Tohle je Mary. Máme ji rádi.
Vítá nás ve svém prostoru a salónu.
- Těší mě. - Čekala jsem.
Čekali jsme. Všichni jsme čekali, královno.
Ano.
Já jen chci Mary povzbudit.
Máš ty nádherné dredy už...
Dvanáct let. Dlouho. Ano.
Říkala jsi, že jsi připravená na novou Mary, na nový pocit.
- Je to pravda? - Je to tak.
Tohle je mé staré já,
silné já,
ale ona je teď lehká a vzdušná,
a může prostě existovat.
A prostě jsi neměla možnost
si hrát se svými vlasy.
Ano.
Dej mi ruce.
Jsem na tebe tak hrdý.
Všechno, co jsi zažila,
všechny části toho, které už nepotřebuješ,
chci, abys ty věci pustila z hlavy.
Dneska ty věci vydechneme,
protože odsud odejde jiná žena, než která sem vešla.
To přijímám.
Supermodelkovská hodina začíná!
Super.
Jdeme na to, královno.
- Jmenuji se Quentin. - Quentin je ten nejnadanější kadeřník.
- Jsem rád, že se na tom můžu podílet. - Děkuji.
Už se nemusím skrývat za svými dredy.
- Připravená? - Ano.
- Už je to tady. - Už jsem volná.
Jsem volná.
- Já v těch vlasech cítím lásku. - Ano.
Moje ruce vibrují, když se jich dotknu.
Fakt jdeme úplně novou cestou.
Začneme se zbavovat svého špatného já.
- Rozpleteme to. - Dáme se do toho, rozplétací týme?
Ano, jdeme na to.
Do prdele.
- Ten hřeben byl šílený! - Chceš Ibalgin?
Ne, zatím ne.
Někdo jí dejte Ibalgin.
Panebože, moje ruce.
Chtěl jsem s nimi pohnout a ony...
Ta barva mě fascinuje.
Myslím, že bychom se jí měli držet.
Trvalo mi 65 let, než jsem tak prošedivěla.
Jo. Měli bychom si toho vážit.
- Tak se cítím. - Budeme si toho cenit.
- Jo. - To se mi líbí. Ceníme si toho.
Sakra, Maruško.
- A je to! - Ten byl poslední.
Dobrá práce, týme.
- Rekordní čas! - Panebože!
Sakra!
Víš co, Mary? To je úžasný.
Skupinové objetí. Zvládli jsme to. Pojďte sem.
- Šup! - Mám mokré vlasy.
Dokázali jsme to. To nic. Milujeme.
Jupí! Zvládli jsme to.
Ano.
Je to hustý.
Je to nádhera!
Fakt je, Mary.
Nevím, na čem frčíš, ale taky si dám.
- Začneme natáčet. - Začneme hezky natáčet.
Úplně záříš.
- Vidím tě. - Jo.
Vidím tě.
- Maruško, jsi připravená na novou Mary? - Jsem připravená.
Panebože.
No páni.
- Není krásná? - Ano, je.
Není hezká?
Je roztomilá.
Je krásná. Je nádherná.
Tohle je...
Ta záře.
Ano!
- Není to nádhera? - Nezbožňuješ to?
Ano.
To je fakt roztomilé.
Jaký je to pocit?
Je to báječný pocit.
- Ukazuje to moudrost. - A ty si to zasloužíš.
- Zasloužím si to. - Zasloužíš si to.
- Vypadáš krásně. - Děkuji.
4. DEN
POTKALA JSEM SE
- A S HRDOSTÍ SE O NI POSTARÁM. - GLENN DOYLEOVÁ
Už jsou tady.
Hej, jsou tady!
Jsou tady!
Těším se, až ji uvidím.
Panebože!
- Panebože.
- Cože? - Ach bože.
Vypadá to úžasně.
Vypadáš nádherně! Zdravím, Mary.
- Ahoj. - Není to super?
Víš, koho mi ty jemné pohyby připomínají? Diannu Ross.
- Ano. - Ano.
- Ano, to je. - Panebože.
- Už to začíná! - Začíná to. Jsi připravená?
- Někdo mě bude muset držet za ruku. - Jsme připraveni.
Ano.
Panebože.
- Kdo tady bydlí? - Ne.
- Ty! - Tohle není můj dům.
- Je to tvůj dům! - Tohle není můj dům.
Je to tvůj dům.
Je to osvěžující. Je to nové. Je to uklidňující.
Je tu klid. Je to tu pokojné.
Bobby.
Ty barvy, které tu měla předtím, byly jen vnitřní reakcí na to,
že ve vězení nesměla mít barvy.
Ale místo toho, abych stěny natřel tmavými, depresivními barvami,
všechno jsem rozjasnil
a vnesl jsem sem barvy skrz doplňky v jejím domě.
- Všechny zdi jsou vymalované! - Je tu vymalované.
- Je to jasné. Je to šťastné. - Podívej!
Ach, maminčin kluk.
Tohle je neuvěřitelné.
Panebože.
- Amerika na to není připravená. - To teda není.
Amerika potřebuje vidět korunu na tom svítidle, protože je to super.
Je to krása.
Panebože.
Podívejte se na tu koupelnu.
- Hezky organizovaná a čistá. - Tohle je ženská...
Všechno tady je úmyslné.
- Podlaha! Je to nová podlaha. - Ano.
- Tahle podlaha. - Je to podlaha. Ano.
Tohle je víc, než jsem kdy v životě měla.
Nechtěl jsem být minimalista, protože vím, že miluješ věci.
Takže jsem sem dal spoustu věcí, ale všechno je úmyslné.
To je nádhera.
Moc děkuju.
Podívejte! Je tu myčka!
Dobře, uklidni se.
- Nemusíš se uklidňovat. - Je tu myčka!
Nemusíš se uklidňovat. Křič na tu myčku!
- Jo! - Panebože!
Krevetové étouffée.
Miluju ukládání jídla.
Přijde dlouhý den a ty si povíš:
„Sendvič s arašídovým máslem, nebo krevetové étouffée?“
A až tu nebudeme a budeš tu sama se svými pocity,
napadlo mě, že by bylo hezké mít nějakou meditativní aktivitu.
Můžeš vařit krevetové étouffée, přemýšlet nad tím, jaký byl týden,
a můžeš mít chvilku pro sebe.
Vím, jak jsem se cítila v restauraci
a poprvé jsme to uvařili. Vím, co to pro mě znamenalo.
Léčba traumatu vařením. To mě změnilo.
- Nevyřeší to vše okamžitě. - Já vím.
- Ale je to pomůcka, že? - Léčba traumatu vařením.
Ano. Léčba traumatu vařením.
Je tu tolik krásných věcí, že se těším, až ti to ukážu.
Takže ty šperky jsou většinou tvoje.
Dokonce i když jsi jen hromadila náramky,
je to skvělý způsob, jak doplnit jakýkoli outfit.
Nejdůležitější pro mě je tady tohle.
Zmínila jsi, že jsi kdysi měla červené šaty.
- Tohle je moderní styl těch šatů. - Ano.
Doufám, že se v nich budeš cítit stejně nádherně.
Ano.
A protože už máš spoustu Afrikou inspirovaného oblečení
ve své skříni,
chtěli jsme se držet odvážných vzorů, které to připomínají.
Připravena se obléct? Chci, aby sis vzala něco jiného.
- Ano. - Dobře, skvěle.
Děcka, můžeme?
- Jo. - Jo.
Slečno Mary, přidáte se k nám, prosím?
To je krása.
Maruško!
- Panebože. - Mary!
Cítí se sama sebou.
Tane, ty jsi to vzal maximalisticky.
Ano!
Ty vzory, které měla ve skříni, byly nádherné.
Chtěli jsme je pojat trochu moderněji
a taky vypadá opravdu královsky, tak jsem jí v tom chtěl podpořit.
- A ten postoj. - Já vím.
No, i když je to velmi elegantní, dámské a královské,
pořád se cítím silná.
Jo.
Za posledních 12 a půl roku
jsem musela mít pocit, že mám „mít hlavu skloněnou“.
- Potlačená. - A pak taky takové to:
„Na co čumíš, vězeňkyně?“ Takže jsem musela sklopit oči.
Ale je to spíš: „Dívám se na tebe.“
- Dobře! - Jo!
A já jsem žhavá.
Ano, Mary.
Další look, prosím.
- Díky, děcka. - Hned jsem tu.
Pojď sem potichu. Nic hlasitého.
- Nechceme, aby věděla, že tu jsi. - Ahoj!
- Ahoj lidi. - Ahoj, Anthony.
Jak to jde? Posaď se.
To jsem naprosto čekal.
Tak jo, děcka.
Naše nádherná Mary.
Ano!
To je nádhera.
Podívejte, jak je krásná!
Vypadá nádherně.
Že jo?
- Není omračující? - Co to...
Vypadáš úchvatně.
Nádhera.
- Omluvte mě na chvíli. - Ten úsměv.
- Její oči září září. - Že jo?
Cítím se tak krásná.
Tvoje oči jiskří.
- Vypadáš hnedka mladší. - Jo.
Takhle stydlivou a upejpavou jsem tě neviděl. Kdo jsi?
Já vím.
Co se to teď děje? Hej.
Jak se máte? Karamo. Těší mě.
- Milujeme Mary. - Naprosto nádherná.
- Že jo? - Ano.
Takže teď dojdu pro vaši mámu, aby byla překvapená.
Za chvíli se uvidíme.
- Srdce mi buší. - Proč ti buší srdce?
- Jsi nervózní? - Ano, jsem nervózní.
Máme ještě jedno překvapení. Pojď se mnou.
- Dobře. - Ven?
Pojďme, pojďme.
Kdo to má podpatky?
- Panebože! - No to ne!
- Hele, kdo je tady! - Co se to děje?
Půjdu první. Promiňte.
- Ahoj. - Ty boty!
Moc ti to sluší.
Máš krásný boty, babičko Mary.
Děkuji.
Tohle je tvůj syn? A tohle je tvoje dcera!
- Ano. - Panebože.
Ti ale vyrostli!
Mary se konečně dostala na místo, kde si může odpustit,
a teď může požádat o odpuštění své děti.
Nikdy jsem se s mámou neobjímal.
Je čas na akci a činy aby mohla uzdravit svou rodinu
a vytvořit odkaz, který je silný a živý.
Tento týden byl znovuzrození.
Nechci tvrdit, že stará Mary umřela, protože tady pořád je,
ale za tento týden jsem se objímala častěji
než za posledních 20 let.
- Ano. - Otevřeli jste mi duši.
Mou duši.
A dali jste mně a všem těm lidem za mnou
další šanci.
Naprosto jste změnili můj svět.
- Moc vám děkuju. - Děkuji.
Moje krevetové étouffée.
- A k tomu... - Když jsme u toho, milujeme tě.
- Užijte si to. - Ahoj.
Ahoj.
- Moc vám děkuju. - Ahoj, lidi.
Ahoj.
Úžo Pětka.
Jste připravení jít dál?
Vítejte u mě doma.
Panebože!
To je nádhera.
Tohle je mimo... Vy nerozumíte... Je to nádhera.
- Podívej na ty boty. - To mě naprosto dostalo!
Boty!
Všichni, posaďte se na vteřinku. Máma vám chce něco říct, dobře?
Tenhle týden jsem se o sobě hodně naučila.
A četla jsem Juniorův dopis, ten poslední dopis, který mi poslal.
Řekl, „Mami, nenaučila jsi mě lásce a emocím,“
a já vím, že ode mě potřebujete lásku.
Nevěděla jsem, jak vám ji dát.
Neznala jsem lásku.
- Neuměla jsem to. - To je velký rozdíl.
Byla jsem odpojená.
A když mě pustili z vězení,
měla jsem pocit, že se za mě budete stydět,
protože jsem byla ve vězení,
tak jsem si držela odstup.
Mrzí mě, že jsem vám nemohla tu lásku dát
a ukázat vám, co láska je.
- Jo. - Musíme ten cyklus přerušit.
Musíme to změnit.
Vážím si toho, že o tom tak mluvíš.
Protože je to skvělý první krok.
Přivést všechny dohromady,
celé to hodit za hlavu
a začít se ubírat pozitivním směrem.
- Celou tu dobu jsem na tebe hrdý. - Díky.
To, jak na sobě pracuješ, to je to, co sleduju.
Ale vím, že je to začátek, takže...
Děkuju.
- Miluju vás. - A my tebe.
Jsem na tebe tak hrdý.
Taky jsem na tebe pyšná.
Takže doufám, že tu nejste naposledy.
Ne, rozhodně ne.
- Jsem ráda, že vidím své dítě. - Já na svých emocích zapracuju později.
- No, měli jste krevetové étouffée? - Neměli.
Pojďte, nakrmíme všechny.
Ta vůně? Rozhodně jo.
Vedli jsme si dobře.
Dáme si krevetové étouffée.
To je fakt vynikající.
To je dobré.
Ztratili tolik času.
Je lehké lpět na minulosti.
Ale nezdá se, že by byla zahořklá nebo záštiplná.
Je nadšená z přítomnosti a doufá v lepší budoucnost.
To je lekce pro nás všechny.
Nemáš rytmus!
Mary nás učí, že trauma nás nedefinuje
a že ať zažijeme cokoli, jsme schopni
uzdravení, lásky, radosti a společnosti.
A o tom život je.
TECHNIKA VRZÁNÍ
Něco začalo vrzat a nechce to přestat?
Nespěchej. A vezmi olivový olej.
Vidíš? Už žádné vrzání.
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková