Hangolódjunk kicsit össze. Mehet?
- Ez aztán gyönyörű vibrato volt, Karamo! - Köszi.
Tudod, mit mondanak arról, akinek szép a vibratója?
Na mit?
Bobby, olyan csini vagy ma, hiába vágsz ilyen arcot.
Nagyon szép a bőröd.
Komolyan. Jól nézel ki!
MELEG SZEMMEL
Igen!
E heti hősünk Mary Henderson-Uloho.
Hatvanöt éves,
és van egy turkálója az Arabin, a Sister Hearts.
- Imádom a turikat! - Igen!
Senkinek egy szava sem lehet! Egy szava sem!
Mert én csináltam.
A Sister Hearts egyben munkaprogram is, amit Ms. Mary hozott létre
egykori elítéltek számára.
Börtön ide vagy oda, megcsináltam.
De szép lett!
Húsz éve Mary épp nyaraláson volt New Orleansben,
mikor letartóztatták, és sosem tért haza az ohiói Daytonbe.
Börtönbe vonultam 12 és fél évre,
és 12 és fél évet töltöttem feltételes szabadlábon
igazságszolgáltatás akadályozásáért.
Megismertem valakit, szórakoztunk, mikor megállítottak a rendőrök,
és azt akarták, hazudjak erről a férfiről.
Nem voltam hajlandó megtenni.
Maryt New Orleansban ítéltek el, és zárták börtönbe,
ahol felnőtt élete nagyobb részét töltötte,
hátrahagyva hét gyermekét.
Ki kellett zárnom az agyamból életemnek ezt a részét,
és mélyre eltemetnem,
hogy valahogy képes legyek túlélni a börtönt.
A börtönévei alatt Mary nemcsak az önképét vesztette el,
de a gyerekeit sem láthatta felnőni, ami borzasztóan megviselte lelkileg.
Azt elhiszem.
Megfosztottak az emberi mivoltomtól, érzéketlenné váltam, kiüresedtem.
A börtönben történik valami az agyaddal,
amitől nem tudsz bent létezni, ha közben az eszed a kinti világon jár.
Miért olyan nehéz számomra,
hogy a gyermekeim anyja legyek,
mikor őket szeretem a világon a legjobban?
Mary gyerekei továbbra is imádják őt, és hősként tekintenek rá.
Mary mégis képtelen értékes emberként, anyaként tekinteni magára.
Ne!
Hagyd csak!
Köszönöm!
Maryt élettársa, Anthony ajánlotta, aki a Sister Heartsnál ismerte meg.
Azon fáradozik,
MARY ÉLETTÁRSA
hogy segítse a börtönből szabadult emberek beilleszkedését.
miközben az ő problémáival nem igazán foglalkozik senki.
Éjjel-nappal dolgozik.
Minden idejét azzal tölti,
hogy valahogy jobbá tegye mások életét.
És ez azzal jár,
hogy a saját lelki egészségével szinte egyáltalán nem törődik.
Mary nem tudja, hogy ki ő a program vezetésén kívül.
Nem foglalkozik magával.
Felnőtt gyerekei vannak, akiket kerül,
pedig szerintem minél előbb fel kéne vennie velük a kapcsolatot.
Mary hivatalosan is szabad ember,
de olyan helyzetbe került, ahol fizikailag szabad,
de lélekben még mindig börtönben él.
Megszakad a szívem.
A börtön még mindig bennem él.
És szeretném, hogy ennek vége legyen.
Letöltöttem a büntetésem, szabad ember vagyok.
Szeretnék változtatni, csak azt nem tudom, hogyan.
Az e heti küldetésünk, hogy segítsünk felszabadítani Mary lelkét!
Igen!
Igen, Mary!
ELSŐ NAP
ITT A NAGY SZABADSÁG,
DE A LELKEM MÉG MOST IS BÖRTÖNBE VAN ZÁRVA
- Egek! De cuki! - Igen.
Rózsaszín!
Tan, hoztad a bankkártyád, ugye?
- Igen. Mint mindig. - Oké.
- Halló? - Imádnivaló hely.
- Mary! - Helló, Mary!
Nézzenek oda! Ez nem igaz!
Hogy vagy, szépségem?
Mary a nénikémre emlékeztet. Muszáj azonnal megölelni.
- Ez nagyon csinos! - Nézzétek azt a cipőt! Egek!
- Később felpróbálhatod. - Oké.
Egyszerűen árad belőle a szeretet.
- Ő Anthony. - Helló!
- Örvendek! - Te ajánlottad őt.
Mondd el, mit tesz ez a a vállalkozás a közösségért!
Akit hazaengednek a börtönből, és nem talál állást,
itt biztosan kap munkát,
mert ez a helyet kifejezetten nekik hoztuk létre.
Anthony hajléktalan volt, akárcsak én.
Összesen 18 évet ült. Egyre csak ment lefelé a lejtőn.
Egy év után pedig ő vette át a program vezetését.
Támogat engem.
Teljesen megváltozott az életem. Visszakaptam a reményt, az önbecsülésemet.
A módszerem teljesen forradalmi.
Én börtönmentesítésnek hívom.
- Bemutatnád? - Kérlek!
Lássuk!
Oké, ha ezt felteszem ide...
Odabent tudom, hogy az a cipő nem tartozik oda,
de ha arrébb rakom, magánzárkába kerülhetek.
És ez teljesen belénk ivódik.
Amikor idejönnek, azt mondom, „Oké, rakj rendet, Jonathan!”
Jonathan pedig azt mondja majd: „Szerintem ennek ott jobb helye lenne.”
Ilyen egyszerű a börtönmentesítés.
Hagyod, hogy újra önálló gondolatai legyenek.
itt az összes polcot, amit láttok, sérült emberek rendezték be,
akik egyfajta terápián vesznek részt.
És tényleg nagyon mutatós!
Te jó ég!
Imádom a turkálókat.
A nevetséges dolgokat is, hogy ezeket képes volt egyszer valaki megvenni.
- Tetszik? - Ezt nézd!
Vannak övtáskák.
Kalapok, sálak.
Vannak cipők, apró csecsebecsék.
A turkálóban vagyok.
- Turkálok. - De menő!
Itt mindenki talál kedvére valót.
Te segítesz az ittenieknek, úgyhogy most mi fogunk segíteni neked.
- Menjünk el hozzád! - Hadd lássuk, hol élsz!
A legjobb kezekben leszel.
Muszáj visszajönnöm ezért az övtáskáért.
- Sziasztok! - Sziasztok, fiúk!
Alig várjuk, hogy lássuk a házad!
Ezzel meg is volnánk.
Íme, az otthonom!
Hatalmas konyhád van.
- Igen. - Rengeteg az edény.
Ez a hálószoba.
Tetszik a magas ágy.
Ez az ágy tud ám rezegni is.
Lépj be Mary szerelembarlangjába, drágám!
Dőlj le, Mary! Lássuk, hogy rezeg!
Most nem akarok.
Tedd maxra! Tanny ráhuppan.
Jaj, de kellemes!
- Ez jó, Mary. - Az.
- Ti addig nézzetek körbe, én maradok! - Kapj el, Tanny! Jövök!
Megmutatom a fürdőt.
- Nos... - Egész nagy.
- Igen, nagy. - De tele...
- De... - De tele van ez is cuccokkal.
A házban minden a turkálóból jött.
- Aha. - Minden.
Sötét az otthona. Minden függöny be van húzva.
Nagy nála a rendetlenség.
Mary, tele vagy cuccokkal.
Jó sok holmid van.
Amikor kijöttem a börtönből, akartam cuccokat,
mert ott nem lehetett semmim.
Esetleg segíthetnénk neked a legfontosabb dolgokat kiválasztani.
Kevésbé szépen mondva szelektálni.
Oké.
Ha csak egy kis helyet mutathatnál a házadban,
melyik lenne a kedvenced?
Ez a kedvenc helyem az egész házban.
Mások talán furcsállnák,
de néha csak idejövök, belehuppanok a fotelbe,
kibámulok az ablakon, nézem a virágokat, és érzem a kapcsolatot a természettel,
mintha a teremtővel kerülnék kapcsolatba.
Mert a teremtő műve vagyok én is, ahogy ezek a növények is,
és ettől embernek érzem magam.
- Ez csodálatos dolog. - Igen.
- Karamo nagyon ért a növényekhez. - Igazán?
Nem éppen.
Kifelé!
Vajon melyik lehet ő?
Nem.
Érdekelne, milyen volt az életed a börtön előtt.
A börtön előtt?
Ingatlan- és vagyonkezelőként végeztem.
Árverezésre kerülő házakat vettem,
amiket továbbértékesítettem egyedülálló anyáknak, időseknek.
Továbbá hét gyermek anyja vagyok. Hat fiam van és egy lányom.
- Mesélj róluk! - Az elsővel 16 évesen lettem terhes.
Anyám azt mondta, aki terhes menjen férjhez.
Odadobott neki, kényszerített, hogy vele éljek.
Nem akartam az egészet.
A gyerekeimmel együtt nőttem fel.
Ő az elsőszülött fiam.
Ő volt a legjobb.
Látom, már nincs köztünk.
Kint voltál már, mikor meghalt?
Nem.
Motorbalesetben halt meg.
Nem tudtam elmenni a temetésére.
El sem tudtam búcsúzni tőle.
Nagyon sajnálom.
Ekkor tört el bennem valami.
Ő volt az első ember az életemben, aki igazán szeretett.
Milyen a viszonyod a többi gyerekeddel?
- Kirepültek, ki erre, ki arra. - Értem.
Azt sem tudom, hogy éreznek irántam.
Már szinte bűntudatom van.
Ha belegondolsz,
el tudod képzelni, hogy 12, majdnem 13 évig vagy egy helyen,
és nem érinthetsz meg egy másik embert?
Szóval kikerülök,
és ott a 195 magas fiam, aki meg akar ölelni.
Ez túl nagy sokk.
Nem volt velük kapcsolatod 12 évig.
Némelyikük nem is tud arról, mit értem el.
- Szenvedsz emiatt.
- Igen. - Nagyon.
AZ EGÉSZSÉG KINCS TANULD MEG SZERETNI AZ OTTHONOD
- Mikor főztél utoljára valakinek? - A COVID előtt.
Azért kérdem, mert benéztem a hűtőbe, és hegyekben áll a mindenféle fehérje.
Hét gyerekem van, ahhoz szoktam, hogy sokat kell főzni.
- Milyen gyakran főzöl nekik? - Régen rendszeresen. Ez rögzült be.
Minden beledobáltam a kondérba.
A húst, a krumplit, a rizst, a zöldségeket.
Egy fazékba mindet.
- Így. De most már csak ritkán. - Oké.
De nagyon szeretek főzni.
Nagyon. De amikor hazaérek 12-14 óra munka után,
csak bedobok egy mogyoróvajas, dzsemes szendvicset, és beülök a gép elé.
Nincs baj a mogyoróvajas-dzsemes szendviccsel,
de mi van, ha valami házi főztöt ennél, de nincs rá időd?
- Ismered a dobozolást? - Nem.
Előre lefőzöl egy jó nagy adagot valamiből,
aztán felcímkézed, és elrakod a fagyasztóba.
- És lefagyaszthatsz bármit? - De még mennyire!
Most New Orleansban élsz. Próbáltad a New Orleans-i konyhát?
Még gumbót sem eszek. Nem szoktam új dolgokat kipróbálni.
Ezt tutira hordanám. Gyönyörű.
- Nézd, milyen szép! - Van pár jó cucca.
- Hogy tetszik? - Imádom!
- Én csináltam. - Komolyan?
- Igen. - Te varrtad?
Nézd, milyen szép...
- Jól áll. - Megy a ruhámhoz!
Igen.
Odanézzenek!
- Hát nem gyönyörű? - Mary!
Gyönyörű, nem igaz?
Old school!
- Imádom ezt a gépet. - Gyorsabban!
Zebramintás, de a fürdőhöz.
Mióta növeszted a rasztád?
Nagyjából 12 éve.
Tizenkét éve nő. Mutasd csak, milyen hosszú!
Még nem volt alkalmunk látni.
Azta, de micsoda loboncod van!
- Igen. - Egészen a térdedig ér.
Igen.
Ha ezeket a tincseket bedobod a folyóba, simán fel lehet mászni rajta.
Jó hosszú raszta tincsek.
De így hordtad a hajad végig a börtönben.
Így hordod, amióta kint vagy.
Ezek a hajtincsek időtlen idők óta megvannak.
Nem szoktál róla álmodozni, hogy kezdj valami mást a hajaddal,
amire még nem volt alkalmad?
Ezeknek a hajtincsek védtek meg a börtönben.
Miattuk éreztem magam biztonságban.
A börtönben megragadják a hajadat,
és annál fogva ráncigálnak ide-oda.
Ezért apró fonatokat csináltam belőle,
hogy ne legyen hosszú, szabadon lógó hajam.
- Aha. - És a raszta csak nőtt és nőtt.
- Konkrétan ez védett meg. - Ahogy mondod.
- Értem. - Nem divatból.
Fogalmam sincs, mihez kezdjek vele.
Szeretnél rajta egy picit változtatni?
Talán egy kicsit.
Egy számítógépes egér.
Jó ideje nem láttam ilyet.
- Ez mi, Antoni? - Az egy aprító...
- Az egy művagina. - Mi...
Gőzöm sincs, miről beszéltek.
Milyen ruhában érzed jól magad?
- Van itt egy ruhám. - Mutasd!
Ehhez hasonló ruhákat hordtam a börtön előtt.
- Értem. - Nőiesnek éreztem magam benne.
Amolyan igazi hölgynek.
Elég határozott vagyok, nem az a viccelődős típus.
Komolyan? Pedig sugárzik belőled a derű.
- Nem. - Nem?
Volt már rajtad? Még rajta van a cédula.
Pár kilót le kéne dobnom hozzá.
Belestem a szekrénybe. Ő meg kicsoda?
- Biztos nem Mary. Az kizárt. - Nem.
Stílusok kavalkádja lapul a gardróbban.
Ezernyi személyiség lakik benne.
És egy, talán kettő közülük Mary.
A többi pedig valaki teljesen más.
Én is vakarnám a fejem reggelente, micsoda káosz fan odabent.
„Hogy döntsem el, ki legyek ma?”
Ha még 100 évet élnél, akkor sem tudnád mind felvenni.
Jókora fejtörést okoz ez a sok cucc.
Úgyhogy az egyenruha nagyon megkönnyíti az életem.
Akkor az a kérdésem, hogy mire szolgál ez a sok ruha?
Újra gyönyörűnek akarom érezni magam.
Mikor érezted magad utoljára gyönyörűnek.
Amikor... 16 évesen mentem férjhez.
Emlékszem, egyszer a férjem elvitt egy partira,
és az anyám készített egy gyönyörű, hosszú, lobogó ruhát.,
A derekamhoz simult, alul kiszélesedett.
Milyen színű volt?
Piros színű volt.
A piros a kedvencem.
A világ legszebb nőjének éreztem magam.
Szeretném elérni, hogy újra úgy érezd magad.
Azon kell dolgoznunk, hogy hogyan szelektálj.
Ki kell dobni azokat, amik nem illenek hozzád,
és megtartani azokat, amik igen. Megoldjuk.
Ez a reggeli volt? Vagy inkább...
Szerintem ez egy pár napos ebéd lehet, az uborka már száraz.
- Az volt. - Oké.
Ha a börtönben valamiért kedvük szottyan éheztetni,
akkor a bespájzolni ételt kell enni.
Nagyon nehezen dobok ki ételt.
Mary lenne egy kérdésem, tényleg csak kíváncsiságból,
és nem akarok ítélkezni.
Mi tart téged itt New Orleansban?
Allah azért vezetett engem a hegyhez,
hogy megmutassam másoknak, el lehet mozdítani,
hogy lehet változtatni.
Azért maradtam itt, mert ide küldtek.
A börtönben rengeteg szenvedést láttam.
Ígéretet tettem, hogyha eljönnek hozzám,
miután kiszabadulnak, nálam mindig lesz helyük.
Segítek ruhához, ételhez jutni, csak jöjjenek hozzám.
Nagyon mélyen megérint a szomorúság, amit a szívében hordoz.
Csak arra vágyik, hogy másokon segítsen, minden erejével.
De amit mond, abból tisztán látszik,
nem volt lehetősége, hogy megtalálja az előrevezető utat.
Ebben segítünk majd.
Annyit adtál már másoknak. Most mi akarunk adni valamit.
Csak neked.
Arra tanítasz másokat, hogy találják meg az igazi énjüket
és az új életüket.
Most mi akarjuk kihozni belőled a legjobbat, hogy új életet kezdhess.
Rajtad a sor, Mary!
Mit szólsz? Nem igazán vagy hozzászokva.
Csodálatos!
- Kezdjük el ezt a hetet! - Kezdődik. Három, kettő...
Csak viccelek. Tiplizzünk!
Örülök, hogy Mary próbál megnyílni, közeledni a családjához.
Kicsit tisztába kell kerülnöm Mary múltjával,
hogy kitaláljuk, hogyan nézhetne jobb jövő elé.
A rasztája a védekezésről szólt, nem pedig az önkifejezésről,
úgyhogy olyan eszközöket akarok adni a kezébe,
amivel kidomboríthatja az igazi kisugárzását.
Na mire áll készen Mary? Az új fejezetre.
Életet fogok lehelni ebbe a helybe.
Jelenleg olyan, mint egy sötét, nyirkos cella,
és ennek a szöges ellentétét akarom megvalósítani.
Arra tanítja az alkalmazottjait a boltban, hogy vonódjanak be,
és azt szeretném, hogy ez alól Mary se legyen kivétel.
Kicsiben kell kezdenie.
Szeretném feleleveníteni benne a főzés izgalmát.
Leragadt ennél a Sister Hearts egyenruhánál.
Előtte a börtönruha volt rajta.
Emlékeztetni akarom rá,
hogy még mindig igazi nő, egy hús-vér ember,
és érezheti magát gyönyörűnek.
MÁSODIK NAP
HADD ESEN BENNED AZ ESŐ... ÉS A SZÍVEDBEN KERT NŐ
A kedvenc színedet hordod, és ennek úgy örülök!
Igen. Köszönöm!
Nagyon vidám szín.
Ez lesz a legjobb rész.
Ez lesz a legjobb rész, bizony.
- Milyen érzés vásárolgatni? - Olyan izgatott vagyok.
Imádod a színes dolgokat, hát itt van belőlük bőven.
Több mint tíz évig nem játszhatott a színekkel,
és a West London Boutique tele van színekkel, tele van játékkal.
Megmutatom neki, mi mindent hozhat ki magából.
Van benned gyűjtögetési hajlam. De ez bizonyára nem ér meglepetésként.
Főleg a ruhák terén.
Majd meglátod, hogy sokkal jobban működik,
ha kevesebb a ruhád, amiben gyönyörűen festesz,
mint ha több ezer göncöd van, de azt sem tudod, mihez kezdj velük.
Az A-vonalú ruhákat szereted, ami derékban szűk, alul kiszélesedik.
Na most, mutatok párat ebből, de nem akarom, hogy túl...
- Az picit hercegnős. - Igen.
- És te érett nő vagy. - Igen.
Könnyed, lenge darabokra gondoltam.
Itt perzselő a meleg, de te biztos hozzászoktál.
Nem én!
Hozzá lehet szokni egyáltalán? Borzasztó meleg van.
- Ugye milyen csini? - De szép!
- Mint... - Fenséges!
Azért szeretnék egy ilyen lenge darabot, mert lebeg, miközben sétálsz...
Szinte éterinek tűnsz.
Ezt kombináljuk pár ruhával a kellő összhatásért.
- Jézusom! - El fogod dobni az agyad.
- Próbáljam fel? - Igen.
Sikíts, ha kellek! Lássuk, hogy mutat rajtad!
Oké.
Mary?
- Kész vagy? - Igen.
Jóságos ég!
Ez egyszerűen fenséges!
Annyira én vagyok.
- Tényleg? - Egész egyszerűen ez vagy ok én.
Már csak egyvalami hiányzik. Egy új szemüveg.
Kerestem neked egy divatosabbat.
Ez tényleg jobb.
- Istenkém! - Ez tényleg jobban áll, Mary.
Kaptál hozzá egy övet,
ami gyönyörűen hangsúlyozza a legelőnyösebb oldaladat.
Szexinek érzem magam.
- Ja! - Igen.
Szexi is vagy, Mary!
Világos, hogy Mary régóta nem látta magát ilyennek.
Ez már jobban hasonlít ahhoz, aki lenni szeretnél?
Igen.
- Szuper! - Igen.
Szerettem volna megőrizni Mary esszenciáját.
Ebben a ruhában ugyanazt a Maryt látjuk, csak még kifinomultabb kiadásban.
Mary!
Tudom, magassarkú.
Eddig eszembe nem jutott volna piros cipőt venni.
A farmer-póló kiváló munkához, de te ez a nő vagy, Mary.
Tele vagyok önbizalommal ebben a ruhában.
Szépen testre simuló a ruha.
- De semmi ledérség. - Nem.
Ez a ruha finom, ízléses.
- Kifinomult. - Igen.
Semmi baj nincs a takarékossággal.
De néha napján megérdemled,
hogy betérj egy ilyen butikba, hogy különlegesnek érezhesd magad.
Mostantól kezdve ezt tartom szem előtt.
Remek!
Csak utánad!
- Ez egy étterem! - Igen.
A hely kiváló kreol konyhával büszkélkedhet.
A cajun inkább vidéki,
míg a kreol inkább városi konyha.
A városban könnyű hozzájutni mindenféle tengeri herkentyűhöz.
A cajun a vidéki.
- A cajun vidéki. A kreol?
- Városi. - Értem.
- Louisiana a választott otthonod. - Igen.
Az egytálételek királynője vagy,
és ennek mentén szeretnék veled készíteni egy garnélás finomságot.
- Garnélát fogok készíteni? - Úgy bizony.
- Vágjunk bele! - Együtt, közösen!
- Kóstoltad már? - Nem.
Sosem kóstoltad?
Ha épp ráérsz, készítesz belőle egy jó nagy adagot,
szépen bedobozolod, és beteszed a mélyhűtőbe.
És ha hazajössz a munkából, vár rád a finom házi koszt.
Errefelé rizzsel eszik az ilyesmit.
- Mi is úgy fogjuk? - Nyugi, lesz hozzá rizs!
De egy kicsit előreszaladtál.
- Nekiláthatunk? - Mi az hogy!
Először is fogjunk magunkat, és elkészítjük az alapot.
Négy rész hagyma, egy rész paprika, és egy rész zeller.
Csodálatos!
Kiváló! Közben nekilátok felaprítani a fokhagymát.
Ezt jól megnyomom,
utána pedig behajlított ujjakkal...
Köszönöm, Mary! Megszólalt benned az anyai ösztön!
Mit szerettél a legjobban főzni a gyerekeknek?
- Chilit. - Mi került bele?
Minden, ami csípős. Ohióban nagy hidegek vannak.
A chilinek köszönhetően nem kaptak el semmi megfázós nyavalyát.
Igazából hasonló hozzávalókat használunk. Egy kis paprikát.
Egy kevés oregánót, kakukkfüvet,
fokhagymaport, vöröshagymaport, fehér- és fekete borsot.
Ez így kapható?
Kapsz a boltban is, de akár el is készítheted.
- Elkészítem. - Ez egy kreol fűszerkeverék.
Egy csipet vaj a közepére.
Szórjuk rá a fűszerkeveréket!
Kiváló!
- Érzem az illatát. - Igen!
Most beleteszem a fokhagymát.
Utána pedig a chiliszószt.
Egy kis fehérbort.
- Ez az aroma! - Igen!
Jöhet a paradicsom!
Isteni az illata!
Oké.
Most megmutatom, hogy készül a rántás.
Ezzel fogjuk besűríteni.
Ebben garnélapaszta van.
Beleöntöm a kancsóba.
Utána teszek bele lisztet.
Mindig így csinálta a lengyel mamikám.
Beleöntjük a fazékba.
- Mennyei az illata. - Bizony.
Gyönyörűen néz ki.
És nem sok időbe telik megfőzni.
Nem igazán.
A garnélapaszta még jobban besűríti,
és teszek még bele zöldpetrezselymet.
Te szereted az erőset.
- Mehet bele kis cayenne? - Igen.
Ahogy parancsolod. Te vagy a főnök.
Mi van?
- Jó így? - Lengyel srác vagyok. Tüzet fogok okádni!
Ez valami csodálatos!
- Mint egy terápia. - Abszolút.
Ez az étouffée nem feledteti el azt a sok rosszat, ami veled történt,
de segíthet.
Ha néha egy kicsit besokallsz, azt mondod:
„Jól van, Mary, bemegyünk a konyhába, és főzünk magunknak valami finomat!”
Számomra ez is kiváló példája a börtönmentesítésnek.
Olyan érzések fognak el, amelyekről már rég elfeledkeztem.
Csak belenézek a lábasba, és...
- Valamit megmozdul bennem idebent. - Igen!
Rengeteget segítesz másokon,
de nagyon fontos, hogy magadról se feledkezz el.
Látod? Ez magamtól eszembe sem jutna.
- Nem az az első, hogy magadra gondolj. - Pontosan.
Ahogy mondod.
Óriási különbség,
hogy kibontasz egy csomag kekszet, hogy meglegyen a napi kalóriaadagod,
vagy főzöl magadnak valami igazán táplálót.
Tudatosítod magadban, hogy neked is kijár a törődés,
ha megleped magad egy mennyei étellel.
Szerintem a gyógyulási folyamat szerves része, hogy törődsz magaddal.
Tudod, ki tanított erre korábban?
- Nem tudom. - Senki!
Most már tudom, hogy kell,
és én főzöm majd a legfinomabb garnéla-étoufféee-t New Orleansben.
Úgy van!
Szóval megtisztítottam ezt a gyönyörű garnélát.
Mehet bele a fazékba!
Az étouffée a francai „fojtogat” szóból ered.
Fojtsuk a lábasba ezt a garnélát!
Alacsony hőfokon főzzük. Amikor szép rózsaszín lesz, elkészült.
Micsoda garnéla-étouffée!
Főztem egy kevés közepes szemű rizst.
Egy kis vajjal megformáztam a rizst, mehet köré a többi.
Készen vannak a csinos rizsgombócok.
Mehet köré a többi. Úgy-úgy!
Úgy érzem magam, mint egy mesterszakács.
Mert az vagy.
- Nahát! - Fantasztikus!
- Igen! - Csodásan néz ki.
- Citromot? - Kérek.
Kap egy friss löketet, amivel kihozzuk az ízeket.
Szedj magadnak köretet!
- Megkóstolod? - Igen.
Nagyon finom!
- Ez csíp! - Igen.
- Ez valami mennyei. - Igen.
Te aztán nem viccelsz! Secperc alatt össze tudom dobni.
- Tudod, mire gondolok?
- Gyorsan. - Oké.
Ennyi idő kell hozzá. Secperc alatt kész.
Imádom.
Kreol konyha!
HARMADIK NAP
A SZÉGYEN KIÖLI BELŐLÜNK A BÁTORSÁGOT ÉS MAGÁNYT SZÜL
Megnézzük ezt a fotóalbumot,
hadd emlékezzen, ki is volt azelőtt, mielőtt börtönbe került!
Ha sikerrel járok, talán megtudom, ki ő.
Úgy örülök a társaságodnak!
Jó érzés volt egy kicsit megismerni téged.
Szintúgy.
Beszéltél a börtönévekről,
arról, hogyan segítesz másoknak, ami nagyon fontos,
de valami megütötte a fülemet.
Hogy úgy érzed, kiveszett belőled az anyai ösztön.
Ez érthető, de szeretnék többet tudni a börtön előtti Maryről.
Tizenhat évesen házasodtál.
Szeretném, ha mesélnél erről egy kicsit.
Mikor terhes lettem 16 évesen, elöntött a szégyen, a bűntudat,
és minden olyasmi, amit egy 16 éves lány érezne.
Dühös voltam a baba apjára,
és nem is szerettem igazán.
Megtanultam tisztelni, mert idősebb volt nálam.
De nem ismertem, és azt sem, hogy mi a szeretet...
Ő volt ez első férfi az életemben.
Rendkívül jómódú családból származott.
Ha őszintén szembenézek az igazsággal,
valójában úgy kezeltek, mint egy vagyontárgyat.
Ajándékot, pénzt küldött a családomnak.
És felmerül a kérdés, ki védett meg téged?
Senki.
Ahogy látom a történetedet,
értem, miből ered ez a szégyen.
Látok egy kislányt, aki...
szeretet nélkül nőtt fel.
Nálunk otthon ismeretlen volt a szeretet és a törődés.
Fogalmam sem volt ezekről.
Szerintem ez egy fontos megállapítás,
mert amikor a szülővé válásról beszélgetünk,
sosem szabad elfelejteni, kik is vagyunk valójában.
Nem akarom bagatellizálni a börtön jelentőségét,
de szembe kell nézned a téged korábban ért traumával,
hogy voltak bizonyos dolgok, amik bizonyos döntések felé tereltek.
Igen.
Amikor körülnéztünk a házadban, ráakadtam erre.
Akkor küldhették, amikor börtönben voltál.
Ez az utolsó levél, amit a fiamtól kaptam.
Igen.
Felolvasnád?
Azt írja: „Helló, én vagyok az!”
„Én vagyok az!
Az elsőszülött fiad.
Megkaptam a Koránt, amit küldtél.
Fiatalabb koromban
többen kérdezték tőlem, miben hiszek, mi a vallásom.
Azt mondtam: az anyám.
Néha elgondolkodom rajta,
milyen lehetett neked minket felnevelni.
Biztos nem volt könnyű, igaz?
Egyik leveledben azt írod, hogy nem tettél mást,
csak megtanítottál minket küzdeni.
És a szeretet?
Ez az egyetlen, amit sosem érettem meg igazán.
Az érzéseket, a szeretetet.
Te minden tőled telhetőt megtettél.
És ez számomra bőven elég.”
Öt nappal a halála előtt.
Ő is azt mondja,
hogy megtanítottad harcolni, túlélni.
Mert ezt kellett tenned.
De azt írja, nem tudja, hogy kell szeretni.
- Te tudtad, hogy szeresd a gyerekeidet? - Nem.
Te sosem kaptál szeretetet,
de valaki adott neked hét gyermeket,
és azt mondta: „Szeresd őket!”
Hogy taníthatnál meg valamit, amit te sem ismersz?
Azt hiszem, már annyira sem tudom, hogy szeressem őket, mint ezelőtt,
és valószínűleg ez az oka, hogy nem akartam visszamenni.
Mert sosem tudtam, hogy legyek jó anya.
Először beszéltél arról őszintén, miért kerülöd a gyermekeidet.
És minél jobban kerülünk valamit fontosat,
annál jobban nő bennünk a szégyen.
Mert a szégyen az, ami közéd és a gyerekeid közé áll.
Ezért nem tudod azt mondani: „Veletek akarok lenni.”
Mi jár a fejedben?
Arra gondolok, hogy fel kéne hívnom.
A gyerekedet.
Rendszeresen keres.
Nagyon vágyik a szeretetre.
Na látod.
Nem szeretek kifogásokat keresni, és nem is akarok mentegetőzni.
- De nem tudtam, hogy csináljam. - Ez nem mentség.
Mindent el kell mondanom nekik, és hogy mennyire sajnálom.
És ha ezt teszed, ha szembe tudsz ezzel nézni,
ha megbocsátasz magadnak, és bocsánatot kérsz, megszűnik a szégyen.
Mert megérdemled.
- Igen. - És a gyermekeid is.
- És az unokáim. - És a kicsik is.
Minden nap el kell mondanod:
Beismerem, hogy nem tudtam, hogyan viselkedjek,
de most már igen, és azért hívlak, hogy elmondjam, mennyire szeretlek.
Meg akarom neked adni mindazt, ami a kis Marynek nem adatott meg.”
- És így kilépsz az ördögi körből. - Tudod, hogy így lesz.
- Tudom. - Igen.
Ha egy kicsit is jól ismerlek.
Nagyon köszönöm, Karamo!
- Igen! - Hallgatlak.
Szeretném megtanítani Maryt, hogy tudatosabb legyen
a környezete kialakításában.
A növények a lakásunk igazi ékei.
Nem csupán élettel töltik meg az otthonunkat.
- Törődést is igényelnek. - Gyönyörű!
- Csodálatos ez a hely. - Nagyon szép!
Tele van zölddel, olyan megnyugtató.
Mary olyan gyönyörű kívülről,
gyönyörű belülről.
És mégsem érzi magát gyönyörűnek.
- Szervusz! Tiéd ez a hely? - Ő Mary, imádjuk!
Szíves fogadtatásban részesülünk a szalonjában.
- Örvendek! - Már úgy vártam.
Mi is vártuk. Mind nagyon vártuk, királynőm.
Igen!
Én akarok lenni Mary vezérszurkolója. Mióta vannak meg a gyönyörű rasztáid?
Tizenkét éve. Hát igen.
A minap azt mondtad, hogy készen állsz az új Maryre, egy új stílusra.
- Így van? - Igen.
Ez a régi önmagamat szimbolizálja,
az erős Maryt,
de ez a Mary könnyű, légies,
és nem akar mást, csak élni.
Ráadásul megfosztottad magad attól az örömtől,
hogy játszhass a hajaddal.
Igen.
Add a kezed!
Nagyon büszke vagyok rád.
Minden, amin keresztülmentél, ami többé nem a javadat szolgálja...
Szeretném, ha elengednéd.
Ma búcsút intünk ezeknek,
mert innen egy teljesen más nő fog kilépni, mint aki bejött.
Elfogadom.
Kezdődjék a szupermodell-dokumentumfilm!
Szupi!
Nincs menekvés!
- Quentin vagyok. - Elképesztően tehetséges hajstylist.
- Jó részese lenni ennek a kalandnak. - Köszönöm.
Nem kell többé a rasztám mögé bújnom.
- Kész vagy? - Igen.
- Kezdődik! - Szabad vagyok.
Szabad vagyok.
- Érzem ebben a tincsben a szeretet. - Igen.
Bizsereg a kezem, ahogy hozzáérek.
Egy új fejezet kezdődik az életemben.
Akkor hát megszabadulunk a rosszabbik énünktől.
- Bontsuk ki! - Készen áll a bontóbrigád?
Küldetés indül!
Ó, baszki.
- Normális ez a fésű? - Kérsz egy Advilt?
Nem, egyelőre.
Valaki hozzon már neki egy Advilt!
Jézusom, a kezem!
Megpróbáltam mozgatni az ujjaimat, és...
Lenyűgöző ez a szín.
Maradhatna természetesen.
Hatvanöt évig tartott, mire így megőszült.
Igen, mindenképp maradjon!
- Szerintem is. - Hagyjuk meg!
Egyszerűen imádom, nem akarok festéket látni.
Azta, Mary maci!
- Ez az! - Ez az utolsó!
Szép munka, sporttársak!
- Rekordidő! - Hihetetlen!
Azta!
Mit szólsz, Mary? Ez valami csodálatos!
Nagy ölelés, jöjjön mindenki!
- Vizes a hajam. - Mi vizeztük össze, nincs gáz, imádjuk!
Jupí! Megcsináltuk!
Ó, igen!
A hajad sűrű!
A hajad csoda szép!
Igazán, Mary.
Nem tudom, mit szívtál, de kérek belőle.
- Csavarjuk be! - Gyerünk!
Te ragyogsz!
- Ez vagy te. - Igen.
Ez bizony.
- Készen állsz találkozni az új Mare-rel? - De még mennyire!
Te jóságos ég!
Nézzenek oda!
- Hát nem gyönyörű? - De bizony.
Ugye milyen szép?
Milyen helyes!
Gyönyörű, lélegzetelállító!
Ez egyszerűen...
Hogy ragyog!
Igen!
- Ugye milyen gyönyörű? - Tetszik?
Igen!
Iszonyú helyes!
Milyen érzés?
Fantasztikus érzés.
- A bölcsesség koronája. - Megérdemelted.
- Megérdemeltem. - De meg ám.
- Gyönyörűen festesz. - Köszönöm!
NEGYEDIK NAP
TALÁLKOZTAM ÖNMAGAMMAL
ÉS MINDEN ÁRON TÖRŐDNI FOGOK VELE
Itt vannak!
Megérkeztek!
Itt vannak!
Már alig várom, hogy lássam!
Jézus Mária!
- Nem hiszem el! - Micsoda?
- Mi? - Egek!
Csodálatos!
Csoda szép vagy! Szia, Mary!
- Szia! - Ugye milyen jó lett?
Tudod, kire emlékeztetsz a finom mozdulataiddal?
Diana Rossra.
- Igen. - Igen.
- Tényleg. - Istenkém!
- Mindjárt kezdődik! - Készen állsz?
- Valaki fogja meg a kezem! - Mehetünk.
Kész vagyok.
Jóságos ég!
Na, ki lakik itt?
- Te! - Ez nem az én házam.
- A tiéd! - Ez nem az én házam.
Ez a te házad.
Olyan üdítő, olyan új, nyugalmat áraszt.
Nyugodt, békés.
Bobby!
A színválasztása egyfajta önkéntelen reakció volt arra,
hogy a börtönben kizárták a színeket az életéből.
Ezeket a sötét, depresszív színeket
egytől-egyig világosabbra cseréltem,
és a kiegészítők segítségével színeket csempésztem bele.
- Minden falat kifestettél! - Ki bizony!
- Világos, vidám. - Hát ez meg?
Anyu drága kisfia!
Ez valami eszméletlen!
Jóságos ég!
Amerika nem áll készen erre.
Amerikának látnia kéne ezt a gipszstukkót, mert eszement király.
Gyönyörű!
Édes istenem!
Nézzétek ezt a fürdőszobát!
Szép, rendezett, tiszta.
Mindennek megvan a rendeltetése.
- És új a padló! - Igen.
- Ez a padló! - Igen!
Ez több, mint amit egész életemben kaptam.
Nem törekedtem minimalizmusra, mert szereted a holmikat.
Szóval bepakoltam mindenfélét, de mindennek van rendeltetése.
Hát ez gyönyörű!
Nagyon szépen köszönöm!
Nahát! Egy mosogatógép!
Oké, nyugodj meg!
- Nem kell megnyugodnod! - Egy mosogatógép!
Nyugodtan sikíts egyet a mosogatógépnek!
- Ez az! - Te jó ég!
- Garnéla-étouffée. - Imádom elspájzolni a kaját.
Egy hosszú nap azt kérdezed:
„Mogyoróvajas-dzsemes szendvics vagy garnéla-étouffée?”
És ha elmegyünk, és magadra hagyunk ezzel a sok élménnyel,
gondoltam, kellemes, megnyugtató időtöltés lehetne,
ha egy étouffée kavargatása mellett végiggondolnád a hetet,
és rendszereznéd magadban a dolgokat.
Tudom, milyen érzés fogott el, amikor főztünk az étteremben.
Tudom, mi történt.
Kifőztem magamból a traumát. Megváltoztatott.
Nem old meg minden egy varázsütésre.
- De segíthet. - Kifőzöm a traumát.
Igen, ahogy mondod.
Annyi szép dolog van itt, amit meg szeretnék mutatni!
Az ékszerek nagyrészt a tieid.
Csak eddig egy nagy kupacban álltak.
Gyönyörű kiegészítők, bármit is veszel fel.
De számomra a legfontosabb mind közül ez.
Meséltél arról a piros ruháról, amit fiatalon viseltél.
- Ez a modern újragondolása a ruhának. - Igen.
Remélem, ebben éppolyan gyönyörűnek érzed magad.
Igen.
Mivel így is rejt jó pár afrikai ihletésű ruhát a gardróbod,
szerettük volna kiegészíteni pár egyedi mintás darabbal.
Mit szólnál, ha átöltöznénk valami másba?
- Igen. - Remek!
Jöhetünk, skacok?
- Igen! - Igen!
Ms. Mary, velem tartana?
Imádom!
Mare!
- Istenkém! - Mary!
Kicsattan az önbizalomtól!
Tan, te aztán mindent beleadtál!
Igen!
A gyönyörű mintás ruháit újragondoltuk modern köntösben,
olyan, mint egy igazi királynő, és ehhez igyekeztem én is hozzátenni.
- Hogy sugárzik! - Igen!
Elképesztően divatos, nőies, fenséges, de mindenekelőtt önbizalmat ad.
Igen.
Abban a 12 és fél évben
éreztem magamon a nyomást, hogy leszegett fejjel járjak.
- Fojtogató. - Igen, olyasmi.
„Mit néz, elítélt?” Úgyhogy inkább lehajtod a fejed.
De ez inkább: „Téged nézlek.”
- Igen! - Ez az!
És pezseg a vérem.
Igen, Mary!
- Következő! Kösz, skacok! - Máris jövünk.
Halkan gyere be, ne csapj zajt!
- Ne gyanakodjon, hogy itt vagy. - Helló!
- Sziasztok! - Szia, Anthony!
Mi újság? Csüccs le!
Istenem, annyira tudtam!
Oké, srácok!
A mi káprázatos Marynk!!
Igen!
Álomszép!
Egyszerűen tüneményes!
Hihetetlenül gyönyörű!
Ugye?
- Szóhoz sem jutsz, mi? - Hát te?
Káprázatos vagy!
Gyönyörű!
- Elnézést! - Az a mosoly!
- Hogy csillog a szeme! - Ugye?
Olyan szépnek érzem magam!
Csillog a szemed.
- Éveket fiatalodtál. - Igen.
Még nem láttalak ilyen kis szemérmesnek, nem ismerek rád!
Tudom.
Halihó, sziasztok!
Szia! Karamo, örvendek!
- Imádnivaló! - Csoda szép!
- Ugye? - Igen.
Máris hozom az anyukátokat, alaposan meg fog lepődni.
Rögtön jövök.
- Kiugrik a szívem a helyéről. - Miért?
- Izgulsz? - Igen.
Vár még egy meglepetés. Gyertek!
- Oké. - Odakint?
Ott jön.
Magassarkúban?
- Az eszem megáll! - Nem igaz!
- Ki van itt? - Hát ez meg ki?
Megyek előre, bocsi!
MARY FIA
- Szia! - Ez a cipő!
Olyan szép vagy!
MARY LÁNYA
Gyönyörű a cipőd, Mary nagyi!
Köszönöm!
Ő a fiad? És a lányod!
- Igen. - Istenem! Milyen nagyok!
Mary végre meg tudott bocsátani magának,
MARY FIA
Most a gyerekein a sor, hogy megbocsássanak.
Még sosem ölelkeztem így a mamával!
Marynek azon kell fáradoznia, hogy beforrjanak a családi sebek,
és a gyerekei is az erős, életteli nőt lássák benne.
Ezen a héten új életet kaptam.
Nem mondom, hogy a régi Mary meghalt, mert még mindig bennem él,
de többet ölelkeztem ezen a héten,
mint az elmúlt 20 évben együttvéve.
Segítettetek kitárni a lelkemet.
A lelkemet.
És megajándékoztatok minket egy új lehetőséggel.
Megváltoztattátok az életemet.
- Köszönöm szépen! - Köszönöm!
Az én kis garnéla-étouffée-m!
- Végezetül... - Végezetül imádunk.
Minden jót!
Sziasztok!
- Köszönjük szépen! - Sziasztok!
Sziasztok!
A csodás ötös!
Mit szóltok, bemegyünk?
Isten hozott titeket nálam!
Szentséges ég!
Ez gyönyörű!
Ez valami... Elképesztően gyönyörű!
- Micsoda cipő! - Én is kész vagyok tőle!
Gyertek, üljetek le egy percre! Anya mondani akar nektek valamit.
Rengeteget tanultam meg magamról ezen a héten.
Junior levele akadt a kezembe, az utolsó levele, amit nekem küldött.
Azt írta: „Nem tanítottál meg a szeretetre és az érzésekre.”
Tudom, hogy ti is vágytatok a szeretetemre.
Nem tudtam, hogy szeresselek titeket. Nem tudtam szeretni.
- Nem tudtam. - Pedig sokat számít.
Eltávolodtam az emberektől.
Aztán amikor szabadultam,
azt hittem, hogy majd szégyellni fogtok,
amiért börtönben voltam,
úgyhogy nem kerestelek titeket.
Bocsánatot kérek, amiért képtelen voltam szeretni,
és megtanítani nektek, mi a szeretet.
- Igen. - Véget kell vetnünk ennek.
Muszáj.
Büszke vagyok rád, amiért képes voltál kimondani.
Ez nagyon fontos lépés.
Hogy újra együtt vagyunk,
és mindent magunk mögött hagyva elindulunk a jó irányba.
- Mindig is büszke voltam rád. - Köszönöm!
Arra, amit magadatért tettél, nekem csak ez számít.
De tudom, hogy ez még csak a kezdet...
Köszönöm!
- Szeretlek. - Én is szeretlek.
Büszke vagyok rád!
Én is büszke vagyok rád.
Remélhetőleg nem ez az utolsó alkalom, hogy együtt vagyunk.
Egész biztosan nem.
- Olyan jó, hogy itt vagy! - Majd később összeszedem magam.
- Ettetek már garnéla-étouffée-t? - Még nem.
Gyertek, kóstoljátok meg!
Ez az illat! Mindenképp!
Jól sikerült.
Garnéla-étouffée-t fogunk enni.
Ez isteni!
Nagyon finom.
Annyi idő veszett kárba.
Könnyű beleragadni a múlt mocsarába.
De Maryben nyoma sincs keserűségnek vagy haragnak.
Élvezi a pillanatot, és bizakodva tekint a jövőbe.
Ez mindannyiunknak kiváló lecke.
Semmi ritmusérzéked!
Mary arra tanít, hogy nem a traumáink határoznak meg minket,
és bármin is mentünk keresztül, képesek vagyunk a gyógyulásra,
a szeretetre, a vidámságra, és közösségben létezni.
És erről szól az élet.
#MENŐTIPP
NYIKORGÁS ELLEN
A nyikorgás az agyadra megy?
Egy kis olívaolaj, és volt, nincs baj.
Látjátok? Nincs több nyikorgás.
A feliratot fordította: Tóth Márton