Vi ska harmoniera i bilen, okej?
Riktigt bra vibrato, Karamo! Du vet väl vad som sägs om folk med bra vibrato?
Vadå?
Bobby, du är så fin i dag, fast du gör den där minen.
Din hy är fin. Allvarligt, du ser bra ut.
FAB 5
Japp!
Den här veckans hjälte är Mary Henderson-Uloho.
Hon är 65 år och äger andrahandsbutiken Sister Hearts i Arabi.
- Jag älskar andrahand! - Ja.
Ingen kan komma och ge mig order. Ingen!
För det här är min skapelse.
Sister Hearts är också ett arbetsprogram Mary skapade för tidigare fängslade.
Fängelse eller ej: Min skapelse.
Så fint!
När hon semestrade i New Orleans för drygt 20 år sen greps Mary
och återsåg aldrig hemmet i Dayton, Ohio.
Satt i fängelse i 12,5 år och fick sen 12,5 års villkorlig frigivning
för "försvårande av rättvisan".
Jag träffade en kille. Vi hade bara kul när polisen stoppade oss.
De ville att jag skulle ljuga om honom, men jag sa inget. Jag vägrade.
Mary dömdes och fängslades här i New Orleans,
där hon sen levt merparten av sitt vuxna liv utan sina sju barn.
Jag fick lov att kapa den delen av hjärnan
och bara lägga den i en låda och stänga den
för att kunna satsa på att överleva i fängelset.
Under tiden i fängelset tappade Mary inte bara sin självuppfattning
utan gick också miste om barnens uppväxt, vilket gav upphov till en stor sorg.
Säkert.
Fängelset avhumaniserade mig, desensibiliserade och demoraliserade mig.
Det händer nåt med hjärnan i fängelset,
för man klarar inte tiden i fängelset om ens medvetande är utanför det.
Varför är det så...svårt för mig
att bara vara mor till mina barn
när de är mitt allt och jag älskar dem så mycket?
Marys barn har fortsatt att älska henne och ser henne som en hjältinna.
Mary har dock svårt att se sitt värde som människa och särskilt som mamma.
Nej!
- Jag tar den. - Tack.
Mary nomineras av partnern Anthony som träffade henne genom Sister Hearts.
Hon ägnar mycket tid åt att hjälpa folk genom sina fängelsetrauma
men ingen hjälper henne i hennes kamp.
Hon slutar aldrig att arbeta.
Hon lägger all sin tid på
att hjälpa andra att förbättra sin livskvalitet.
Och det blir för henne ett sätt
att undvika att förbättra sin egen livskvalitet.
Mary vet inte vem hon är när hon inte driver programmet.
Hon har verkligen försummat sig själv.
Hon har vuxna barn hon undviker
men hon borde engagera sig i dem innan mer tid går förlorad.
Mary är nu fri, men har hamnat i känslan att kroppen är fri
medan själ och hjärta är fängslade.
Hjärtskärande.
Jag representerar fortfarande fängelset.
Och det vill jag inte längre göra.
Jag är inte längre villkorligt frigiven. Jag är helt fri.
Jag vill förändras. Jag vet bara inte hur jag ska göra.
Veckans uppdrag är att hjälpa "Syster Hjärta" att befria sin själ!
Ja!
Ja, Mary!
DAG 1
ALL DENNA FRIHET,
OCH ÄNDÅ KÄNNER JAG MIG INLÅST. PIPER KERMAN
- Jösses, så gulligt! - Ja.
Rosa!
- Du tog väl med kreditkortet, Tan? - Det är alltid med.
- Hallå? - Åh, det är ju underbart.
- Mary! - Hej, Mary!
Se på er!
Hur är det, vackra dam?
Mary påminde mig om en moster. Man vill bara få en kram.
- Helt underbara. - Kolla på de här!
Du kan prova dem sen.
Man känner verkligen kärleken.
- Det här är Anthony. - Hej.
- Trevligt att träffas. - Nominatorn!
Berätta vad den här verksamheten gör för samhället.
När folk kommer hem från fängelset och inte får jobb
så vet de att de får jobb här, för det skapades särskilt för dem.
Anthony var hemlös precis som jag hade varit.
Han har totalt suttit av 18 år. Det gick bara runt, runt.
Efter ett år drev han verksamheten. Han stöttar mig.
Mitt liv är helt förändrat, jag känner hopp. Jag känner självförtroende.
Jag gör nåt helt revolutionerande som kallas "avfängslande".
- Kan du visa oss? - Snälla, gör det.
Om jag ställer den här...
I fängelset vet jag att skon inte ska stå där,
men flyttar jag den kan jag sättas i isolering.
Och där fastnar jag.
När folk jobbar här säger jag: "Ordna upp röran, Jonathan."
Jonathan gör så här - och sen tänker han: "Nej, jag vill att de ska stå där."
Så enkelt är avfängslandet.
Man tillåter folk att tänka själva igen.
Allt ni ser här har ställts fram av en person som varit bruten,
som genomgått terapi.
Och kolla så fint det är här!
Jösses.
Jag älskar andrahandsbutiker!
Till och med de fåniga sakerna: Nån valde en gång att köpa dem.
- Vad sägs? - Kolla här.
Det finns magväskor. Det finns hattar och halsdukar.
Det finns skor. Småprylar.
- Jag är på loppis. - Så chict.
Här finns nåt för alla!
Du hjälper folk häromkring, så nu ska vi hjälpa dig lite.
- Kan vi åka hem till dig? - Vi vill se hur du bor.
Vi ska ta väldigt väl hand om dig.
Jag måste köpa den här sen.
- Hejdå, allihop! - Hejdå!
Det ska bli spännande att se ditt hem. Det var fint.
Här är hemmet!
Vilket stort kök. Många kastruller, väldigt spännande.
- Här är sovrummet. - Jag gillar sängen.
Den här sängen vibrerar.
Kom till Mary Love Motel.
- Lägg dig, få se dig vibrera! - Jag vill inte.
Högsta fart, Tanny dyker in!
Oj, skönt. Det här gillar jag, Mary.
- Se er om, ni. Jag stannar här. - Ta emot, jag kommer!
- Låt mig visa er badrummet. - Rymligt.
- Ja, det är det. - Men damen har mycket grejer här också.
Allt i mitt hem kommer från butiken. Allt.
Det är ett mörkt hem, alla gardiner är fördragna.
Och det är överbelamrat.
- Du har många grejer, Mary. - Väldigt många.
När jag kom ut ville jag ha grejer, för i fängelset fick man inte ha nåt.
Vi kanske kan hjälpa dig att välja saker du faktiskt bryr dig om.
Den mindre romantiska termen är "redigering".
Om du skulle ta mig till en plats i ditt hem, vilken skulle vara din favorit?
Här trivs jag som bäst i hela huset, precis här.
Det kan ju låta galet,
men jag kan komma hit och sätta mig i soffan och bara titta på mina blommor,
och så känner jag att jag får kontakt med naturen och med min skapare.
För den som skapade mig skapade också blommorna,
och det får mig att känna mig mänsklig.
Det är verkligen vackert.
- Karamo är jättebra med växter. - Är det så?
Inte alls.
Bort, bort, bort...
Vem är hon, egentligen?
Nej.
Jag vill veta lite mer om ditt liv innan du åkte i fängelse.
Före fängelset?
Jag är fastighetsförvaltare och mäklare.
Jag köpte hus på exekutiva auktioner
och sålde dem vidare till singelmammor och pensionärer.
Och så är jag mor till sju barn, sex söner och en liten flicka.
- Berätta om barnen. - Jag blev gravid vid 16.
Mor sa: "Du är gravid, du måste gifta dig."
Hon tvingade mig att flytta hem till honom. Jag ville inte alls.
Det var med mina barn jag växte upp. Där är min förstfödde.
Han var min bästa.
Jag ser att han gått bort.
- Hade du kommit ur fängelset då? - Nej.
Han dog i en trafikolycka.
Jag kunde inte gå på hans begravning. Jag fick inte möjlighet att ta farväl.
Jag beklagar verkligen.
Där bröt jag ihop.
Han var den förste jag kände att han älskade mig på allvar.
- Hur är förhållandet till dina andra barn? - De är spridda, de är överallt.
Jag vet inte ens hur de känner för mig. Jag känner mig nästan skyldig.
Tänk dig att du är på ett ställe i nästan 13 år
där du inte tillåts vidröra andra människor?
Jag kom ut,
och där stod en son på två meter och ville krama mig. Det var för mycket.
Du var ju avskärmad i 12 år.
Några av dem vet inte ens vad jag har lyckats med.
- Det gör ont. - Det gör det.
- Så klart. - Det gör det.
DIN HÄLSA ÄR DITT VÄLSTÅND ÄLSKA DITT HEM
- När lagade du mat åt nån sist? - Före covid.
Jag frågade för att jag såg stora mängder protein av olika sorter i din frys.
Jag har sju barn, så jag är van att laga mycket mat.
- Hur ofta lagar du mat åt dem? - Det var förut, men det sitter i.
Allt var i en stor gryta.
Jag la i kött, potatis, ris, grönsaker.
En stor gryta.
Ja, men det händer inte så ofta.
Jag gillar att laga mat, men när jag kommer hem efter 12-14 timmars arbete
tar jag bara en macka med jordnötssmör och sylt och går till datorn i mitt rum.
Inte för att det är fel med såna mackor,
men om du vill ha lagad mat men inte orkar att laga mat?
- Har du hört om storkok? - Nej.
Man lagar helt enkelt mycket av en rätt, märker upp och lagrar i frysen.
- Så man kan frysa mat där? - Absolut!
Du bor numera i New Orleans. Har du smakat New Orleans-mat?
Inte ens gumbo. Jag går inte ut och provar nya saker.
Det skulle jag ha, det är jättefint.
- Kolla, så fint det är! - Hon har en del bra saker.
- Ser du? - Jättefint.
- Jag har gjort den. - Har du sytt den?
- Låt mig visa dig hur läcker... - Och med min dräkt!
Ja.
Så där, ja.
- Visst är det läckert? - Mary!
Visst är det läckert?
Gammaldags.
Jag gillar min.
Snabbare.
En zebra i badrummet.
Hur länge har du odlat dina dreads?
Ungefär 12 år.
12 års längd. Få se hur långa de är, för det har vi inte sett än.
Du har en jäkla massa hår! Ner till knäna.
Ja.
Du skulle kunna slänga ner dem i floden och låta nån klättra upp på dem.
Snacka om långt hår!
Så det här var din frisyr i fängelset och sen du släpptes.
Hennes dreads har tjänat henne i evigheter.
Har du nånsin drömt om att leka med håret, men aldrig fått en chans?
Jag skaffade dreads av säkerhetsskäl.
De var en hjälp med tryggheten.
I fängelset tar folk tag i ens hår
och kontrollerar ens kropp med hjälp av ens hår.
Så jag gjorde små flätor
så jag hade inte långt eller greppbart hår.
Och dreadsen bara växte och växte.
Så de var ett skydd.
Det var inte ett val utifrån utseendet, jag vet ingenting om dreads.
- Kanske dags för en förändring? - Det kanske det är.
Här låg en datormus. Det var länge sen man såg en sån.
- Vad är det här, Antoni? - En hack... Jo, en Fleshlight.
Vad pratar ni om nu?
Vilka kläder får dig att må bra?
- Jag har en klänning här. - Visa.
Den här klänningen är sånt jag hade innan jag åkte in.
Den fick mig att känna mig feminin, som en dam.
Jag är myndig av mig, inte så skämtsam.
"Inte så skämtsam"? Du känns jättekul.
- Nej. - Inte?
- Har du använt den? Prislappen är kvar. - Jag behöver nog gå ner lite först.
Jag har tjuvkikat lite. Vem är hon?
- Det här är inte Mary. Eller hur? - Nej.
Hennes garderob spretar åt alla håll, här har vi tusen personligheter.
En, kanske två, är Mary. Resten är nån annan kvinna.
Jag skulle ha svårt varje morgon med så många stilar. "Vem vill jag vara i dag?"
Inte ens om du lever i 100 år kan du använda allt här.
Jag blir så överväldigad av saker, så livet blir enklare i uniform.
Då måste jag ju fråga: Vad ska du med allt det här till?
Jag vill känna mig vacker igen.
När kände du dig vacker sist?
När... jag var 16 när vi gifte oss. En gång tog han med mig på fest,
och min mor sydde en vacker, lång, svallande klänning.
Formsydd midja, så svängde den ut.
- I vilken färg? - Det var en röd nyans.
Röd är min favoritfärg.
Jag kände mig som världens vackraste kvinna.
Jag vill försöka få dig att känna så inför dig själv igen.
Det vi måste jobba på är redigerandet.
Bara så att du släpper det som inte funkar för dig
och behåller det som funkar. Vi löser det här.
Var det här frukost? Eller var det...
Jag gissar lunch för ett par dagar sen. Gurkan ser torr ut.
- Det var det. - Jaha!
Om man i fängelset bestämde sig för att inte ge mig mat
måste jag ha lite undanstoppat.
Så det är svårt för mig att kasta mat.
Jag har en fråga av ren nyfikenhet, jag dömer inte på nåt sätt:
Vad får dig att vilja stanna här i New Orleans?
Allah skulle inte ha satt mig på det här berget
om han inte ville visa att det kan flyttas, att saker kan förändras.
Så jag stannade, för det var här jag planterades.
I fängelset såg jag så mycket lidande.
Jag avgav ett löfte: "Bara kom till mig när ni släpps, så får ni en bostad.
Jag hjälper er med kläder och mat. Bara kom till mig."
Jag känner verkligen sorgen hon har i sitt hjärta.
Hon vill bara hjälpa andra och göra så mycket hon kan av det.
Men utifrån vad hon berättat ser vi
att hon inte haft möjlighet att hitta en väg framåt. Där ska vi hjälpa henne.
Du har gett så mycket, och nu ska vi ge till dig.
Du hjälper andra att hitta sina bästa jag, att hitta sina nya liv.
Nu vill vi hjälpa dig att hitta ditt bästa jag och ditt bästa liv.
Det är din tur, Mary!
Hur känns det, det är inte som din vardag?
Underbart.
- Då drar vi igång veckan. - Vi börjar om tre, två...
Nej, jag skojar, vi går nu.
Det är fint att Mary öppnar sig och vill återknyta med familjen.
Jag måste få mer klarhet i vad som hände i Marys förflutna
så att vi kan ge henne en bättre framtid.
Hennes dreads kom till som skydd, inte som ett uttryck.
Så jag ska ge henne tillgång till de resurser hon behöver
för att presentera den vibb hon vill kunna visa.
Mary är redo för vad? Ett nytt kapitel.
Jag vill blåsa liv i hennes hem.
Nu känns det som en mörk och fuktig cell,
och jag vill få det att kännas precis tvärtom.
Precis det hon lär sina anställda i arbetet i butiken
vill jag hjälpa Mary att göra med sig själv, för sig själv.
Och börja i det lilla.
Jag vill återuppliva glädjen i att stöka i köket.
Hon har fastnat i sin Sister Hearts-uniform.
Innan dess var det fängelseuniformen.
Jag vill påminna henne om att hon fortfarande är en individ,
fortfarande kvinna och människa, och att hon har rätt att känna sig vacker.
DAG 2
LÅT DET REGNA I DIG SÅ BLIR DITT HJÄRTA EN TRÄDGÅRD.
Du har favoritfärgen röd, det gläder mig så.
- Ja, tack. - Det är en glad färg.
- Nu kommer det roliga. - Nu blir det kul.
- Hur känns det att shoppa? - Jag är så upprymd!
Du sa att du ville ha färg, här har de färg.
I mer än tio år fick hon inte leka med färger,
och West London Boutique är fullt av färg och av lek.
Så jag vill visa henne vad som kan göras.
Du är lite av en hamstrare, det kan ju inte komma som en överraskning.
Men främst i garderoben.
Jag vill visa dig hur man kan para ihop ett fåtal plagg,
och hur de kan göra en vacker,
i stället för att ha tusen plagg och inte kunna skapa en stil.
Du gillade passform i midjan och sen utsvängt,
och jag vill visa dig versioner av det. Inte för skarpt... det blir för prinsessigt.
- Och du är en dam. - Ja.
Och så vill jag ge dig lätt och flödande.
Det är varmt här, men du är förstås van.
- Nej. - Nej, vem vänjer sig vid det här?
- Visst är den söt? - Så fin! Kunglig.
Att jag vill ha flödande kläder är för att när man går ser man rörelse.
Man blir nästan eterisk.
Vi ska para ihop det med klänningar och jobba i lager.
- Jösses! - Du ska få se.
- Vill du att jag provar den? - Ja.
Ropa om du behöver nåt, men vi ska prova det här.
Okej.
Mary?
- Är du redo? - Ja.
Kära nån!
Det här är så kungligt. Det här är så jag.
- Verkligen? - Det här är verkligen jag, ja.
Det saknas en sak, jag fixade nya glasögon. Jag sökte nåt lite mer chict.
Mycket bättre!
- Kära nån! - Jösses, det var bättre.
Vi har tagit in din midja med ett bälte,
och lyfter fram de finaste delarna av dig.
- Jag känner mig sexig. - Ja!
- Det gör jag. - Du ser sexig ut, Mary!
Hon har helt klart inte sett sig själv så här på länge.
Känns det här mer som det jag du vill fortsätta med?
Ja.
- Toppen. - Ja.
Det jag vill behålla är Marys inre,
och här är hon helt klart fortfarande en upphöjd och sofistikerad Mary.
Mary! Ja, det är högklackat.
Jag hade aldrig tänkt på röda skor.
Jeans och t-shirt är okej på jobbet men det är inte du. Det här är du.
Jag känner mig kraftfull i det här.
Det är tajt på rätt ställen.
- Inte slampigt. - Nej.
Utan väldigt förfinat.
- Sofistikerat. - Ja.
Jag gillar att du köper begagnat, sluta inte med det. Men ibland
är det viktigt att gå till en boutique för att få känna sig lite speciell.
- Det ska jag se till att göra framöver. - Bra.
Efter er.
- Det här är en restaurang. - Ja.
De är verkligen stolta över sitt kreolska kök.
Cajun-köket är lantlig mat. Kreolsk mat är stadsmat.
Och stadsbor har ofta tillgång till fisk och skaldjur.
Cajun, landet.
- Cajun, landet. Kreolskt? - Staden. Japp.
- Och du har gjort Louisiana till ditt hem. - Ja.
Eftersom du är grytornas drottning tar jag upp det med nåt som heter räketouffee.
- Ska jag laga "etouffee"? - Du ska laga etouffee!
- Vi ska laga etouffee. - Tillsammans!
Har du ätit det förut? Inte?!
När du har tid att göra en stor laddning av det här
kan du sen lägga täta och fina portionsförpackningar i frysen.
När du kommer hem från jobbet har du en härlig måltid.
Här nere lagas allt med ris.
- Har vi ris? - Bara lugn, vi har ris.
- Inte dra iväg nu. - Okej.
- Är du redo? - Absolut.
Vi börjar så klart med grunden:
Fyra delar lök, en del paprika, en del selleri.
Härligt.
Perfekt. Bara så att du vet så börjar jag att hacka vitlöken.
Först trycker jag till den.
Och med böjda fingrar...
Tack, Mary!
Du har en moderinstinkt.
- Vad var favoriten att laga åt barnen? - Chili.
- Vad har du i chilin? - Allt kryddigt. Det är kallt i Ohio.
Chilin hjälpte mina barn att klara sig undan förkylningar och sånt.
Vi har liknande element här: Paprika som ger lite röksmak.
Oregano och timjan.
Vitlökspulver, lökpulver, vitpeppar och svartpeppar.
Egen blandning?
Man kan köpa den färdig eller göra den själv.
- Jag gör själv. - En kreolsk grundkryddning.
Lite smör i mitten.
Och så i med hela kryddblandningen. Perfekt.
- Jag känner doften! - Japp.
Nu lägger jag i vitlöken.
Och så pepparsåsen.
Lite vitt vin.
- Aromen! - Ja.
Så tomaterna.
Åh, vilken härlig doft.
Så.
Nu ska jag visa dig hur man gör redningen. Här har jag lite räkfond.
Jag häller upp den här och tillsätter mjöl.
Så här gjorde min polska mamma när jag var barn. Och så häller vi i den.
Det doftar härligt och ser jättevackert ut.
- Och det tar inte lång tid att laga. - Inte värst.
Fonden blir tjockare när den kokar ihop, och här kommer lite persilja också.
- Du gillar krydda, vill du ha i cayenne? - Ja.
Bra, du bestämmer. Du är chef.
Oj!
Va?!
- Är det bra? - Det är mycket hetta för en polsk pojk!
- Det här är så underbart. Terapi. - Helt klart.
Etouffeen tar inte bort det hemska som du har upplevt, men det är ett verktyg.
När du känner att det blir för mycket kan du tänka: "Okej, Mary.
Nu fokuserar vi i köket och lagar nåt gott åt oss."
Det här är en sorts avfängslande.
Det vänder en inställning jag glömt att jag ens hade.
När jag tittar ner här...
- Nånting lyfts inom mig. - Ja!
Du gör så mycket för andra, men glöm inte behovet av att göra saker för din skull.
Det hade jag inte fattat, det är ju bara jag.
- Du tänker inte självmant på dig själv. - Nej, precis.
Det är skillnad på att öppna ett paket kex och få i sig kalorier,
jämfört med att laga sig nåt närande.
Man visar sig själv att man är värd tiden och insatsen med nåt fint man när sig med.
Det är ju en viktig del av läkandet att ställa upp för sig själv.
Vem visade mig sånt innan du kom?
- Inte vet jag? - Ingen!
Nu när jag vet hur man gör ska jag laga New Orleans bästa räketouffee!
Just det.
Jag har skalat räkor, och nu ska de ner i grytan.
Étouffée är franska för att hölja eller att kväva.
Så nu höljer vi räkor!
Vi kör på låg värme, och när de är härligt skära är de klara.
Kolla in min räketouffee.
Jag har kokat ris som jag fluffat upp med smör, bara lite grann.
Och så har vi en liten ris-ö med allt gott omkring.
Varsågod.
Jag känner mig som en gourmetkock här!
- För det är du ju. - Kolla.
Vackert!
- Ja. - Verkligen fint.
- Får jag pressa på citron? - Ja.
Det väcker allt på ett fräscht sätt.
Och så garnera lite.
- Redo att smaka? - Ja.
Oj, så gott.
- Kryddigt! - Ja.
- Det här är jättegott. - Ja.
Du fuskar inte. Det här kan jag laga snabbare än kvickt.
- Du vet hur snabbt kvickt är, va? - Jättesnabbt, jo då.
Nu ska du höra: Jag lagar det snabbare än kvickt.
Härligt. Det kreolska köket!
DAG 3
SKAM ERODERAR VÅRT MOD OCH NÄR VÅRT AVSTÅNDSTAGANDE.
Jag visar Mary fotoalbumet som en påminnelse om vem hon var före fängelset.
Men för att kunna hjälpa henne måste jag komma på vem det var.
Fint att vi äntligen fick tid tillsammans, för jag trivdes i kontakten med dig.
Detsamma.
Du talar om din fängelsetid och hur du sen dess hjälpt folk, vilket är viktigt,
men några saker stod ut: Du sa att du förlorat din modersinstinkt.
Det kan jag förstå, men jag vill veta mer om Mary före fängelset.
Du var 16 när du gifte dig. Jag vill verkligen veta mer om det.
När jag 16 år gammal blev gravid kände jag en massa skam och skuld
och allt som en 16-åring skulle känna.
Jag var arg på pappan som jag inte egentligen älskade.
Jag lärde mig att respektera honom, han var äldre.
Men jag kände honom inte, visste inte vad kärlek var. Jag var... Han var min förste.
Han var från en välbeställd familj.
Och faktum är att när jag i efterhand tänker på det,
känns det som om jag sågs som en ägodel.
Min familj fick presenter och pengar.
Så jag vill fråga: "Vem skyddade dig?"
Ingen, egentligen.
När jag nu ser på din tidslinje förstår jag var din resa i skammen börjar.
Vi har en liten flicka som inte fick den kärlek hon förtjänade.
Jag växte inte upp i ett kärleksfullt hem. Jag visste inte hur man gjorde sånt.
Det är viktigt att fastställa just det,
för när vi talar om resan mot att bli förälder
måste vi ju minnas vilka vi är som människor.
Inte för att förminska din fängelsetid,
men du måste inse att traumat började innan dess,
att det fanns mönster som fick dig att göra val.
Jo.
När jag såg mig omkring hittade jag det här.
Det ser ut att ha nått dig i fängelset.
Det var det sista brevet från min son.
Jag fattar. Kan du läsa det?
Han skrev "Hej, det är jag."
Det här är... "Det är jag."
Han skrev: "Din förstfödde. Jag fick Koranen du skickade.
När jag var liten
kunde folk fråga vad jag trodde på, vilken religion.
Och jag sa: Min mor.
Ibland ser jag tillbaka och undrar hur det måste ha varit för dig att ta hand om oss.
Det kan inte ha varit lätt, eller hur?
I ett av dina brev skrev du: "Det var allt, jag lärde er pojkar att kämpa."
Men kärleken, då?
Det var det enda jag inte riktigt förstod mig på, kärlek och känslor.
Du gjorde ditt bästa, mamma. Och ditt bästa har alltid räckt för mig.
Fem dagar innan han dog.
Han uttryckte tacksamhet för att du lärde honom att kämpa och att överleva.
För det var vad du fick göra.
Men han sa att han inte visste hur man älskar.
- Tror du att du kunde älska dina barn? - Nej.
Du blev inte älskad, och så satte nån sju barn i knät på dig och sa: "Älska dem."
Hur ska man kunna lära ut nåt man inte själv kan?
Det känns som om jag är ännu sämre på att älska dem nu,
och det kan vara därför jag inte ville återvända.
För jag visste inte hur man ska vara som mamma.
Där var du ärlig om att ha undvikt det förhållandet.
Och ju mer man undviker nåt man borde ta tag i,
desto mer växer skammen i ens inre.
För det är skammen som skiljer dig från dina barn.
Den avhåller dig från att säga: "Låt mig bara vara där."
Hur tänker du nu?
Att det vore underbart att få tillbaka honom.
Din son.
Han söker mig hela tiden.
Han söker min kärlek.
Du ser.
Alltså, jag gillar inte ursäkter och jag försöker inte att ursäkta mig.
- Men jag visste inte bättre. - Japp. Det är inte en ursäkt.
Jag måste förklara det för dem och berätta hur ledsen jag är för det.
Och just det att du kan kännas vid det,
förlåta dig själv och be om andras förlåtelse, det tar bort skammen.
Och det förtjänar du. Framförallt förtjänar dina barn det.
- Och mina barnbarn. - Och småttarna!
Så varje morgon får man säga: "Jag visste inte vad jag höll på med då,
men nu vet jag det, så jag berättar att jag älskar dig.
Jag ska försöka att ge dig det ingen gav lill-Mary."
Man kan bryta cykeln.
- Det vet du att jag ska. - Japp!
- Om jag känner dig det allra minsta. - Tack så mycket, Karamo.
- Ja! - Jag lyssnar.
Jag vill lära Mary hur man är mer medveten med sakerna man omger sig med.
Växter är en så viktig del av ens hem,
för inte nog med att de andas in liv i ens hem: De är nåt att ta hand om.
Så vacker.
- Se så fint det är här. - Jättefint!
Grönt är så lugnande.
Mary är så vacker på utsidan och på insidan.
Men hon känner sig inte vacker.
- Hej, är det du som äger stället? - Hon välkomnar oss till sin salong.
- Fint att ses. - Jag har väntat.
- Vi har väntat. Alla har väntat. - Ja.
Jag är Marys hejaklacksledare.
Du har haft dina härliga dreads i...
12 år. En lång...åh, ja.
Du sa härom dagen att du var redo för en ny Mary, en ny vibb.
- Är det så? - Så är det.
Det här representerar ett gammalt jag. Ett starkt jag.
Men nu är hon lätt och luftig, och hon kan bara vara.
Och du har bokstavligt talat varit berövad möjligheten att leka med ditt hår.
Ja.
Ge mig dina händer.
Jag är så stolt över dig.
Allt du har gått igenom, de aspekter av det som inte längre hjälper dig
vill jag att du släpper.
Nu andas vi ut allt det, för du går härifrån som en annan kvinna.
Jag tar emot det.
Supermodell-dokumentär: Börja!
Kul.
Nu kör vi!
- Jag heter Quentin. - Quentin är en ytterst begåvad frisör.
- Jag gläds åt att delta i din resa. - Tack.
Jag behöver inte gömma mig bakom mina dreads längre. Jag är redo.
- Nu sker det. - Jag är fri nu.
Jag är fri.
- Jag känner verkligen kärlek i håret. - Ja.
Det surrar i handen när jag håller i det.
Vi ska verkligen ut på en helt ny resa.
Vi ska börja göra upp med våra dåliga jag.
- Nu reder vi ut. - Ska vi kalla in utredarna?
Vi kommer!
Jäklars.
- Vilken arg kam! - Smärtstillande?
Nej, inte än.
Kan nån ge henne smärtstillande?
Gud, mina händer.
Jag försökte röra dem och de var...
- Jag fascineras av färgen. - Jag tycker att vi ska behålla den.
- Det tog mig 65 år att bli så här grå. - Ja, det bör vi värdesätta.
- Så känner jag. - Det gillar jag. Vi värdesätter det.
Tusan, Mary-vännen.
- Det var det! - Den sista.
Bra jobbat, laget!
- Rekordtid! - Herregud!
Tusan!
Fattar du, Mary? Helt otroligt!
- Gruppkram, vi klarade det. Kom här. - Mitt hår är blött.
Vi klarade det, vi älskar!
Vi lyckades!
Åh, ja...
Det är tjockt!
Det är läckert!
Det är det ju.
Jag vet inte vad du tar, men ge mig lite.
- Nu börjar vi tvinna. - Tvinna på.
Du strålar.
- Jag ser dig. - Ja.
Jag ser dig.
- Är du redo att se den nya Mary? - Jag är så redo.
Oj, kära nån.
Kolla där.
- Visst är hon vacker? - Ja, det är hon.
- Visst är hon söt? - Hon är fin.
Hon är vacker, hon är läcker.
Det är bara så... Lystern!
Ja, ja, ja!
- Visst är det fint? - Älskar't.
Ja.
Så fint.
- Hur känns det? - Helt underbart.
- Det här andas visdom. - Och det har du förtjänat.
- Du är vacker. - Tack.
DAG 4
JAG HAR MÖTT MIG SJÄLV OCH JAG SKA HELHJÄRTAT TA HAND OM HENNE.
De är här.
Hallå, de är här!
- De är här! - Jag är så spänd på att se henne.
Jösses!
Herregud!
- Va? - Jösses!
Otroligt snyggt!
Så läcker du är! Hej, Mary!
- Hej! - Visst är det fint?
Vet du vem jag tänker på när du rör dig så där? Diana Ross!
- Ja! - Ja, det är hon.
- Nu börjar det! - Är du redo?
- Nån måste hålla mig i handen. - Vi är här.
Redo.
Åh, kära nån.
- Vem bor här? - Nej...
- Du! - Det här är inte mitt hem.
Det är ditt hem.
Det är uppfriskande. Det är nytt. Det lugnar.
Det är lugnt. Det är fridfullt.
Bobby!
Hennes tidigare färgval var bara en instinktiv reaktion
på att hon inte tillåtits ha några färger i fängelset.
Men i stället för att måla med mörka, deprimerande färger lyser jag upp allt
och tar in färger med inredningsdetaljerna.
Alla väggar är målade!
- Det är ljust, det är glatt. - Oj, se där!
Åh, mammas älskling.
Det här är helt otroligt.
Kära nån.
Amerika är inte redo för det här.
Amerika behöver se takrosetten, för den är cool!
Den är vacker.
Herregud!
Kolla in badrummet!
- Rent, fint och organiserat. - En kvinnas...
Allt har ett syfte.
Golvet, det är ett nytt golv!
- Ja. - Golvet, ja!
Det här är mer än jag nånsin har haft.
Jag körde inte minimalistiskt, för du gillar saker.
Så det är mycket saker, men allt har ett syfte.
Det är så vackert. Tack så mycket.
Titta! En diskmaskin!
Okej. Lugna sig.
- Inte ska du lugna dig. - En diskmaskin!
Du behöver inte lugna dig. Skrik åt diskmaskinen!
Herregud!
Räketouffee.
Jag gillar att spara mat och efter en lång dag tänka: "Macka eller räketouffee?"
Och när vi har gett oss av och du är kvar med dina känslor
tänker jag att du kan göra nåt meditativt och trevligt:
Du kan laga räketouffee och tänka på hur veckan var och ha lite egentid.
Jag minns känslan när vi lagade det i restaurangen och vad det gjorde med mig.
Matlagning som hjälp genom traumat.
- Det löser inte allt direkt. - Jag vet.
- Men det är ett verktyg. - Matlagning som hjälp genom traumat.
Jag har så mycket fint här att visa dig.
Smyckena är mestadels dina.
Även om du bara staplar på armband så är det ett fint sätt att komplettera kläder.
Det viktigaste för mig här inne är den här.
Du nämnde en röd klänning du bar när du var yngre.
- Det här är en modern version av den. - Ja.
Jag hoppas att du känner dig lika vacker i den här.
Eftersom du redan hade en massa Afrika-inspirerade kläder
ville vi ha djärva mönster som typ påminner om det.
Är du redo att prova? Jag vill se dig i nåt annat. Härligt.
- Är vi redo, ungdomar? - Ja!
Kan ni ansluta, ms Mary?
Underbart.
Mary!
- Herregud. - Mary!
Hon är säker.
- Du gav henne verkligen maximalism. - Ja!
Mönstren hon hade var läckra, så vi sökte en modern variant på dem,
och så ser hon så majestätisk ut, och det ville jag lyfta.
Kolla hur hon står!
Det här är väldigt chict och elegant och majestätiskt, och jag känner mig stark.
Bra.
Under de senaste 12,5 åren har man fått mig att känna "huka dig".
- Kvävd. - Ja, precis.
"Vad glor du på, fånge?" Då sänker man blicken.
- Men nu känner jag: "Jag ser på dig." - Ja!
Och jag är glödhet.
Ja, Mary.
- Nästa look, tack. - Strax tillbaka.
- Smyg in, så att hon inte hör dig. - Hej.
- Hej, allihop. - Hej, Anthony.
Läget? Slå dig ner.
Det var klart väntat.
Jaha, ungdomar: Vår läckra Mary.
Ja!
Så vackert.
Kolla, så läcker hon är!
- Hon är vacker. - Eller hur?
Visst är hon ursnygg?
Du ser strålande ut.
Så vacker.
- Ursäkta mig. - Ditt leende.
- Hennes ögon ler. - Eller hur?
Jag känner mig så vacker.
- Dina ögon glittrar. År har lyfts av dig. - Ja.
Jag har inte sett dig så här lågmäld och blyg förut. Vem är du?
Jag vet.
Hej, hur är läget? Hejsan. Karamo här, fint att ses.
- Vi älskar Mary. - Underbart vacker.
- Eller hur? - Ja.
Jag ska hämta er mamma nu och överraska henne.
Vi ses strax.
Hjärtat bultar.
- Varför det, är du nervös? - Ja, det är jag.
- Vi har en överraskning till, kom. - Utomhus?
Nu kommer hon.
I högklackat?
- Herregud! - Lägg av!
Kolla vilka som är här!
Jag går först. Ursäkta.
- Hej. - Skorna!
Du är så fin.
- Jag gillar skorna, mormor Mary. - Tack.
Är det din son? Och din dotter! Herregud, så stora de är!
Mary kan äntligen förlåta sig själv
och kan nu be barnen om förlåtelse.
Jag har inte gruppkramat mamma förut.
Nu måste hon göra en insats, läka familjen och skapa ett starkt och livaktigt arv.
Den här veckan blev en pånyttfödelse.
Jag ska inte säga att den gamla Mary är död, för hon är kvar,
men jag har kramats mer under veckan med er
än jag har kramats på drygt 20 år.
- Ja. - Ni har öppnat min själ.
Min själ.
Och ni har gett mig och alla här bakom mig en ny möjlighet.
Ni har förändrat min värld.
- Tack så mycket. - Tack.
Min räketouffee...
- Och apropå det... - ...så älskar vi dig.
- Ha det så kul! - Hej då!
- Tack så mycket. - Hej då, allihop.
Fab Fem!
Ska vi gå in?
Välkomna till mitt hem.
Kära nån!
Så fint det är!
Det är ju... Ni fattar inte... Underbart!
- Kolla skorna. - Jag hoppade också till!
Skorna!
Sätt er lite, mamma måste berätta en sak, okej?
Jag lärde mig mycket om mig själv den här veckan. Allvarligt.
Och jag läste Juniors brev, det sista han skrev.
Han sa: "Du lärde mig inte kärlek och känslor",
och jag vet att ni behövde kärlek, men jag visste inte hur man gav den.
- Jag kunde inte ge kärlek. - Det gör stor skillnad.
Och sen tvingades jag liksom att vända mig bort.
Och när jag kom ut ur fängelset tänkte jag att ni skulle skämmas för mig
eftersom jag hade suttit inne, så jag höll mig borta.
Jag är hemskt ledsen att jag inte kunde ge er kärlek,
att jag inte kunde visa er vad kärlek är.
- Okej. - Vi måste bryta den cykeln.
Vi måste.
Det är bra att du tar upp det. För det är ett bra första steg.
Nu kan vi alla samlas, lägga det här bakom oss
och börja röra oss i en positiv riktning.
- Jag har varit stolt över dig hela tiden. - Tack.
Jag ser det arbete du har lagt ner på dig själv.
- Men jag vet att det här är början, så... - Tack.
- Jag älskar dig. - Och jag dig.
- Jag är stolt över dig. - Det är jag också.
Så förhoppningsvis blir det här inte er sista gång här, va?
Absolut inte.
- Så härligt att få se bebisen. - Jag jobbar på känslorna senare.
- Har ni smakat räketouffee? - Inte jag.
- Kom igen, så ger vi alla att äta. - Det doftar så gott.
Det gjorde vi bra.
Nu ska vi ha räketouffee.
- Det är jättegott. - Gott!
Mycket tid har gått förlorad och det är lätt att fastna i det som varit.
Men hon verkar inte känna bitterhet.
Hon gläds åt nuet och hoppas på framtiden. Där har vi alla nåt att lära.
Du har ingen rytmkänsla!
Mary visar oss att vi inte är våra trauman,
och vad vi än går igenom är vi förmögna
att läka, glädjas, älska och höra samman. Det är det livet handlar om.
ETT GNISSEL-PYSSEL
Har du ett gnissel som är ett gissel?
Dra inte kniv, ta olja av oliv!
Ser du? O-gnissel!
Undertexter: Henrik Brandendorff