Můžeme se na jedno z našich přepadení obléct
jako Spice Girls?
- Já bych byl britská vlajka. - Ne!
Já budu Baby.
Emma Buntonová je boží. Jsi nejroztomilejší, blond...
„Mamka je moje nejka.“
To by ti šlo. Já bych mohl být Posh.
Ne, nebo Antoni, jsi to ty?
Tan by rozhodně byl Posh.
- Takže Antoni by byl Ginger? - Fuj!
Je rajcovní, sexy, nádherný...
QUEER TÝM
1. DEN
ZAHRADA JE TVÝM ODRAZEM, JE TO TVOJE PŘÍTOMNOST VE SVĚTĚ.
JULIE NEWMAROVÁ
- Hele, maňásci? - Ano?
- Chcete vědět, komu pomáháme? - Jo!
- Náš dnešní hrdina je Michael Richard. - Jo.
Michael je 31letý farmář, který řídí Recirkulační farmy
v Central City v New Orleans.
Ahoj, lidi. Jak se máte?
Michaelova farma poskytuje mladým a rodinám čerstvou zeleninu
spolu se vzdělávacími programy a aktivitami.
- Páni. - Pomáhá ukončit hlad, ano!
Moji rodiče moc jídla neměli
a nechtěl jsem, aby to nikdo jiný zažil.
Tyhle už dva týdny nenesou ovoce.
Zní to otravně, ale chtěl jsem být tou změnou ve světě
a nic míň by nestačilo.
Použij nůžky. Všechno to tu vyber.
K pěstování jídla mě přitahovalo tolik různých věcí.
Je to umělecké a kreativní
a taky velmi terapeutické.
Ráda si zašpiním ruce od hlíny.
Michael se snaží být hoden času lidí
a často se cítí souzen, když mluví o farmaření a zahradnictví.
Slyším komentáře typu „Proč přišel Michael tak špinavý?“
Protože tak tvrdě dřu, tak moc pracuju.
Michael žije se svou snoubenkou v malém duplexu.
Jo, co Michaela znám, vždycky ho zajímaly rostliny a zemědělství
a vždycky si hrál s hlínou.
Takže mám někdy pocit, že náš dům je jen další farma.
Můj táta říkal: „Bůh stvořil hlínu a hlína neškodí.“
Tvůj táta je blázen, holka.
Michaelovi moc záleží na tom,
aby v komunitě nechybělo čerstvé a zdravé jídlo,
ale ta největší výzva je on sám.
Michael bojuje se svou identitou a sebevědomím.
Narodil se kreolským rodičům, oba napůl černoši a napůl Indiáni.
Nikdy se necítil dost černý mezi černými,
ani dost bílý mezi bílými.
To je pro spoustu míšenců velmi typické.
Michael musel rychle dospět a odejít ze střední,
aby pracoval a živil rodinu.
Chuďátko.
Můj život byl dost těžký.
Musel jsem překonat překážky, které většina lidí nemá,
ale chci si víc věřit.
A to není vše. Tohle mě nadchlo.
Marianne, Michaelova šéfka a mentorka,
chce, aby ve všem uspěl,
ale nejdřív by chtěla, abychom Michaelovi ukázali, že si zaslouží respekt.
Michael je v našem městě vycházející hvězda.
Lidi to k němu táhne.
Dokáže všechno, co chce,
ale ještě mu to nedochází.
Na konci týdne
se na farmě pořádá každoroční sbírka.
Marianne očekává, že Michael bude tváří farmy
a řečníkem na akci a oni prostě potřebují peníze.
Ano, ať se jim zelení.
Ne?
- Dobře, já myslel na zahradničení... - Byl to první koncept.
Přišlo mi to vtipné.
Pojďme pomoct tomu městskému farmáři, najít jeho vnitřní kouzlo.
Jo!
To chce jazzové ručičky.
KOMUNITNÍ FARMY
Odsuneme tu trochu mulče.
Ach bože! Podívejte na ty malé děti.
Udělejte pěknou, čistou díru.
On učí děti?
Použijeme tenhle květináč a tady to chytíme.
- Ahoj. - Ahoj.
- Panebože. - Ahoj!
Ahoj, Michaele! Já jsem Tan. Těší mě.
- Ahoj! - Těší mě.
- Ahoj. Těší mě. - Neuvěřitelné.
Není to fakt roztomilý, jak tenhle městský farmář učí
všechny ty děti o sázení a tak?
No, já budu jako dítě, protože nevím, jak to funguje.
Je tu všechno jedlé?
Jestli tu něco není jedlé,
má to nějaký přínos pro půdu nebo pro náš ekosystém.
Nevěděl jsem, že ovoce a zelenina mají květy.
- Všechny jsou tak hezké. - Ano, moc hezké. Jo.
Věděli jste, že ovoce a zelenina v sobě mají květinu?
Že to jsou nejdřív květinky.
Chceš přimět gaye k zahradničení? Řekni jim, že tam jsou květiny.
Aspoň u mě to vyšlo.
Promiňte, že ruším. Vítejte na farmě.
- Ahoj. - Ahoj!
Jsem Marianne. Navrhla jsem Michaela.
Jsi ta mentorka!
Jsem tak ráda, že jste tady.
Tak co si myslíš, že mu chybí,
s čím můžeme pomoct?
Michael je úžasný skoro ve všem.
Je připravený udělat další krok
do administrativní a politické stránky práce.
Ale já to chci slyšet od Michaela. Jsi připraven na další krok?
Velmi nervózní, ale těším se.
Nebuď nervózní.
Vypadáme náročně, ale nejsme.
Ne. Jsme nároční. Vlastně bys měl být nervózní.
Máme tu farmu a taky komunitní zahradu.
Tohle je produkční, farmářská strana,
kde se snažíme vypěstovat co nejvíce jídla.
V létě je tu na pěstování moc horko, takže plodiny zakrýváme.
Pěstujeme věci, které zafixujeme do půdy.
Z každého Michaelova póru kape nadšení
a jen trochu potu,
protože je tu asi milion stupňů.
Na Michaelovi to nepoznáte.
Nikdy mi nebylo takový horko. Bože.
Uřízneme to dole a kořeny tam necháme.
Mikrobi mají stále domov.
Páni. My se tu právě dívali na tohle
a je to fakt zajímavé.
Je tu trochu horko.
Tan a JVN, kteří jsou venku asi 90 vteřin,
utíkají před slunkem jako by to byl mor.
Je strašné vedro.
Je to doslova osmý prstenec Satanova zadku.
On je svá největší výzva.
Například chtěl podat přihlášku do jednoho environmentálního programu,
ale trvalo mu měsíce přihlášku otevřít.
Jo. To vypovídá. Zdá se, že v něj všichni ostatní věří.
- Ale on si nevěří. - Myslím, že to je výstižné.
Jestli chcete, ochutnejte papričky. Tyhle jsou super pálivé.
- Červené bych si nevybral. - Tanny, chceš červenou?
Dal bych si zelenou.
- Červená tak nepálí. - Ta ne.
Ne.
- Jsou dost pálivé. - Rozhodně to štípe.
- Trochu to štíplo. - Pálí to.
- Tane, říkal jsi, že tahle nepálí. - Vždyť nepálí.
Protože je to komunitní zahrada, snažím se pěstovat věci
z mnoha kultur, na které jsou lidé zvyklí.
Tohle je okra. Roste vedle ibišku.
Z ibišku je vynikající ledový čaj.
Jo, miluju to.
Máme tu šruchu, jednu z mých nejoblíbenějších věcí.
- Šruchu? - Roste na chodnících a všude.
Ale je to jedna z nejzdravějších rostlin.
Chutná trochu po citrónech. Skvěle se hodí do salátů.
Je to citrónové.
- Je to zajímavá rostlina. - Jo.
No, tohle je úžasné, ale chtěl bych vidět tvůj dům.
- Jo, to chceme. - Jo.
- Rádi jsme uvnitř. - Pojďme do domu.
- Ahoj, lidi. - Ahoj.
- Ahoj, kamarádi. - Ahoj. Díky.
No tak, Michaele. Jdeme.
- Ahoj. - Ahoj, lidi.
Vítejte u mě doma.
Ahoj.
Zlato, jsme doma.
- Jsme doma! - Přivedl jsem pár přátel.
- Ahoj! - Jé, štěně.
- Ahoj, štěňourku! - To je můj kluk.
- Ahoj. - Ahoj, Kailo.
Ten zápach je skoro nesnesitelný.
Fakt to tu smrdí.
Cítím kočky. Cítím psa. Nechci cítit ani jedno.
- Jo. Je to rozbité... - Fakt se to uprostřed propadá.
- Jo, tady je to trochu vyšší a... - Jo, cítím se jako malý kluk.
Jsem velmi aktivní člověk.
Pořád cvičím.
- Nedaří se ti vstát? - Jo.
Nemůžu se z téhle pohovky dostat.
Použij své centrum.
Děkuji.
To je problém.
- Co je to? - To je můj pěstitelský stan.
- Co to je? - Je to pěstírna.
Můžete pěstovat uvnitř.
- Asi tam jsou světla a vlhkost a... - Ano, světla a větrák.
Ale v gay světě to vypadá jako gay sexroom.
Jen říkám.
Jo.
Panebože. Je to tu mrtvý!
Je to tu mrtvý už od hurikánu Ida.
Když jsem to rozepnul, praštilo mě to do nosu.
- Je to tu plesnivý, zlato. - Proč jsi to neuklidil?
Je to depresivní to vyklízet
když ty rostliny i přes tvou péči umřou...
Mysli na to, jak by tě těšily nové rostliny.
- Používáme to. - Kdy?
Moje máma říkala: „Nenoste zahradu dovnitř.“
Michaelovi a Kaile to očividně nikdo neřekl.
- Co si o tom myslíš, Kailo? - Nesnáším to.
Jo, to jsem si myslel.
Ten otevřený kanystr mě trochu hodně znervózňuje.
- Tak dlouho to tu není. - Víš, co jsou to výmluvy?
Jsou to nástroje neschopnosti, které staví pomníky nicoty.
A já tu slyším jen výmluvy.
Takže těch výmluv necháme, a to bude tvoje první lekce.
Páni, to bylo haiku.
Jsem fakt zmatený, protože tady je vážně pořádek.
Nechápu, jak to, že ti tohle nevadí.
- Ale to... - Vadí mi to.
- On se v nepořádku vyžívá. - A já mám rád...
- Já ne. - Organizovaný chaos.
Ale je to tak doopravdy, nebo sis zvykl?
Jsem zvyklý na organizovaný chaos.
- Takhle mluvit nesmíš. - Nesmíš!
Nesmíš. Musíš být lepší!
Tak jo, ukaž nám víc.
Tohle je naše ložnice.
- To je pěkná fotka. - Díky. Naše oblíbená.
A je to plesnivý!
Proč jsou ta rajčata v lednici?
Je to kompost.
Chuďátka.
Nevěděl jsem, že rajčata nepatří do lednice.
Jsou pak zrnitá.
To je náš ještěr, Spike.
No páni.
No já mám radši doma psy a kočky,
ale proti gustu...
Jo, Agama australská.
Panebože.
- Můžu si sáhnout? - Je to ještěrka.
Jo, můžeš si ji podržet.
Panebože.
Agama australská.
Roztomilé jméno.
Tane, já si stoupnu sem.
Není to mazlivý.
- Antoni, chceš si sáhnout? Je milý. - Ne, díky.
Já bych plaza hnedka bral.
Myslím, že jsme spřízněné duše, protože nám oběma nikdy není zima.
Z toho mi běhá mráz po zádech.
A tohle je můj šatník.
Já se tam fakt dobře porozhlédnu.
Běžte. Já si prohlédnu šatník. Nevšímejte si mě.
Tady je koupelna.
Tanny, potřebuješ pomoct?
- Můžeš se dívat, jestli chceš. - Dobře.
Všude je hlína.
Tohle se mi líbí. Vůbec nejsem proti.
Je tu pár věcí, co se mi líbí.
To je krása.
Hezký. To se mi líbí.
To je hrůza.
- A pak to hodím na zem. - Počkej. Proč je to hrůza?
Protože to není hezký.
Tady něco máme.
Nádhera. To by sis měl obléct.
Mám pocit, že tohle má na doma na sexy hrátky.
Dobře, tak to vrátíme na ramínko.
Řekni mi, v jakém domově jsi vyrůstal.
Bylo to chaotické, nebo...
Rozhodně dost chaotické.
Duševní zdraví souvisí s tvým okolním prostředím.
Chaos kolem tebe vede k chaosu v hlavě.
V to pevně věřím.
Chci ti pomoct ten chaos zorganizovat.
Jsem tak fit.
Tohle je těžké.
Panebože. Musíš si k tomu sednout.
Tanny Boy.
Oblečení, oblečení volá.
Užij si to. Ahoj, drahý. Díky moc.
Ahoj!
Michaele, musíme toho tolik probrat.
Tohle jsi ty?
To bylo na kostým. Na kostým prince.
Myslím, že je to elegantní.
Dobře, máš tu spoustu věcí,
které jsou prostě nudné.
Jo.
Máš tu pět různých osobností.
Tohle jsem nosil asi tak na střední.
- Tohle je tak 15 let staré. - Jo.
Není možné, že bys to ještě nosil.
Myslím, že jsem to měl asi před měsícem?
Cítil ses dobře, sexy, v pohodě?
Ne tak super, jak se cítím ve svém barevnějším oblečení.
Tohle nemůžeš být ty.
Upřímně, nechci vypadat tak, jak vypadám.
Řekni mi o životě mimo farmu.
Je nějaký styl, po kterém toužíš?
Něco jako Justin Timberlake a A$AP Rocky.
A$AP a Justin a spousta těch kluků v tomhle světě
spojují mužský a ženský faktor.
- Jo. - Co si o tom myslíš?
Tohle prostě neřeším.
Když to dobře vypadá a sedí to, není třeba nic víc.
Paráda. Dobře. Myslím, že mám, co jsem potřeboval.
Spousta masa.
Všiml jsem si, že Michael má problémy se sebeúctou.
Řekla bys mi, jaké máš zkušenosti
s jeho sebevědomím?
Myslím, že je na sebe fakt tvrdý.
Myslím, že se bojí neúspěchu,
a tak se bojí udělat další krok.
- Promiň. - To nic.
Nespěchej.
Hodně si toho zažil
a má pocit, že se mu to stalo z nějakého důvodu
a že si v životě nezaslouží dobré věci.
A má pocit, že po něm jde celý svět.
Co děláš se svými vlasy? Jsou tak krásné.
Moc toho nedělám.
Dám si sprchu a ve sprše je s kondicionérem rozčešu.
Ale máš krásnou texturu. Já z toho nemůžu.
Kdybych měl popsat Michaelovy vlasy jedním slovem, byl by to...
sex.
A copak je tohle?
Jen jsem se dlouho neholil. Já prostě...
Protože vypadáš jako z Pirátů z Karibiku.
- Víš, jak to myslím? - Já si přijdu spíš jako Jimi Hendrix.
Připomínáš mi padoucha z Hook. Vypadáš jako kapitán pirátů.
Děkujeme, že jste nám ukázali vaši krásnou zahradu a domov.
- Cítíme se všichni připraveni? - Ano!
- Tak jo. Ahoj, lidi. - Ale ne, ty jdeš s námi.
Ne, tohle začíná teď.
Polib ji na rozloučenou.
- Díky, zlato. - Ahoj.
Díky, Kailo.
Myslel sis, že tu zůstaneš?
Tento týden začíná teď!
Musíme přesměrovat některé Michaelovy vášně
ze zahrádkářství a zabíjení dortů,
byť jen 10 % z toho, na něj samého.
Kaila ho opravdu podporuje,
ale myslím, že sama to nezvládne.
Je načase, aby Michael pochopil, že potřebuje podporu,
aby překonal problémy, které ho blokují.
Naprosto rozumím tomu, jaké to je být mezi dvěma světy.
Ale v určitou chvíli si musíte vytvořit identitu.
Nechci, aby se cítil jako něčí kopie.
Chci, aby se cítil jako Michael Richard.
Nemůžu se dočkat, až Michaela rozmazlím designem,
ale chci mu taky pomoct, aby se přiblížil dosažení svých cílů.
Slyšel jsem, že máte právní program na ochranu životního prostředí
a že by v něm měl být Michael.
Ano. Pořád jsem ho povzbuzovala,
ale myslím, že to visí na jeho motivačním dopise.
Tak jo.
Těšíme se, že podpoříme každoroční sbírku Recirkulačních farem
a Michaelovu ambici stát se výkonným ředitelem.
Sbírka se koná za pár dní, tak se těším.
Je to poprvé, co pořádám sbírku
ve své kariéře a životě.
- Nikdy jsi to nedělal? - Ne, nikdy.
- Chci pomoct s cateringem. - Nemůžu se dočkat, co připravíš.
Těším se na to,
že předvedu zeleninu, kterou pěstuje.
- Odhalíme toho víc. - Dobře.
Necháme to jako překvapení, ale bude to všechno hlavně o zelenině,
opravdu čerstvé.
- Těším se. - Jo!
2. DEN
KDYŽ MÁŠ ZLOMENÉ SRDCE,
ZASAĎ DO TĚCH RAN SEMÍNKA A MODLI SE ZA DÉŠŤ.
- Jak se máš? - Dobře.
- Jak se cítíš? - Nadšeně.
- Vážně? - Ano.
To rád slyším.
Myslel jsem, že jsi nervózní, ne nadšený.
No, úzkost a vzrušení jsou si podobné.
Pochází ze stejného místa.
Chci vědět, jak práce na zemi
ovlivní život, který po tomhle budeš mít.
Co budeš?
Budu výkonným ředitelem Recirkulačních farem.
A proto musíš mluvit k veřejnosti a získat financování.
Dobře. Jak ty pokoje vypadají?
Většinou jsou prostě takové korporátní,
představ si obchodní konferenci,
tak nějak vypadají.
Dobře, cítíš větší tlak, že máš vypadat jako byznysmen?
Jo, tak trochu, abych zapadl.
Chápu. Ne, samozřejmě, chápu.
Ale asi z toho nemáš nejlepší pocit.
Ne, moc ne.
Kdo je ten pravý Michael?
Já vlastně nevím.
Chce být výkonným ředitelem této společnosti.
Chci pomoct Michaelovi najít něco, aby se nemusel přizpůsobovat.
Chci, aby vypadal dost dospěle na to,
aby ovládl místnost tam, kde to potřebuje,
ale nechci měnit jeho mladou, hravou duši.
Dobře, povíš mi jedno?
Kolik chceš na té sbírce získat?
Stovky nebo tisíce dolarů?
Tisíce, snad desítky tisíc. Jo...
- Skvělé. - Co to půjde.
- Musíš být sebejistý. - Jo.
Nemůžeš se tam připlížit a říct: „Ahoj, lidi.“
„Něco se tu děje.“
„Sám se necítím skvěle, ale potřebuju, abyste ve mně věřili.“
Když si nebudeš na sto procent věřit,
i když já věřím, že ti s tím oblečení může pomoct,
jim je to jedno.
Hele, je nás tu pět. Sotva jsi nás poznal.
Nemáme normální práci.
Někteří říkají, že vypadáme jako šašci.
Můj včerejší outfit byl absurdní.
Ale když si něco obleču,
je mi jedno, jestli se to někomu hnusí.
Když se cítím božsky, nikdo se mě nedotkne.
Cítím se fakt dobře.
Chci ti pomoct vytvořit outfity
a sestavit tvůj šatník tak, abys tam měl hravé oblečení,
ale aby se s tím oblečením dalo pracovat
a v kombinaci s něčím
to vypadalo vhodnější pro práci.
Ale začneme hravě. Chceš?
- Ano, jdeme na to. - Dobře, skvěle.
- Viděl jsem to ve výloze. Bylo to super. - Krása.
Odvážné. Líbí se ti odvážné barvy a vzory?
- Ano. - Výborně.
Tohle jsou moje barvy. Oranžová a modrá jsou moje barvy.
Je to barva Dolphins.
Jsem fanoušek Miami Dolphins, takže to je perfektní barva.
- Miami Dolphins jsou co? - Fotbalový tým.
Fotbalový tým. Dobře. Hezky.
Dobře, první outfit je odvážný.
Bojíš se?
- Trochu. - Já vím. Cítil jsem to.
Teď se obléká pro sebe.
Oblečení, které mu dávám, oslavuje, kdo je.
Tak pojď ven.
To se mi líbí. Je to fakt super. Ty boty jsou vymazlený.
Vypadáš jako celebrita.
Vypadáš skvěle. Vypadáš mladě.
Chci říct jednu věc,
tohle bys neměl nosit, když pořádáš sbírku.
Ale když tohle zastrčíme a vezmeš si kalhoty,
je to naprosto vhodné, protože ti není 50. Je ti 30.
Kdyby to bylo v mojí skříni, nosil bych ty šortky a košili často.
Podle výrazu to nepoznám.
Myslím, že musíme trochu zapracovat na tvém stylu.
- Dobře. - Trochu sebevědomí.
Jo.
- Ano? - Ano.
Michaele?
Ukážeš se mi?
Už teď to miluju.
Občas, když vezmu někoho nakupovat,
přijde chvíle, kdy vám dojde,
že lidi vidí, jaký vliv má oblečení na jejich život.
- Tyhle boty jsou úžasný. - Vážně? Líbí se ti?
- Jsou fakt parádní. - Miluju polobotky s podrážkou.
Normálně, na korporátní schůzky,
by si lidi džíny nevzali, ale ty nemáš klasickou práci.
Ukazuješ, kdo jsi.
Chtěl jsem, aby ses cítil spíš ležérněji než nudně.
Moc se mi to líbí. Je to fakt nadčasové.
Není to moc pracovní ani super pracovní,
ale říká to: „Hej, přišel jsem odvést svou práci.“
Skvělý.
Takže mu chci ukázat, že existuje člověk, kterého musí uvolnit...
Zkusíme to jako s modelem.
...a že se to dá udělat oblečením.
Teď se ukaž.
Jo.
Nádhera.
Když pózuje, má styl.
Nádhera.
Mám to.
Vidím jeho verzi, kterou jsem ještě neviděl.
Jo. Nádhera.
- Jsem tak šťastný. - Já taky.
Z tohohle oblečení.
Nic takového jsem si nikdy nekoupil ani nezkusil.
Budu se snažit najít něco jiného, mnohem víc věcí, které budou dávat smysl.
Zatím se převleč do svého oblečení.
- A pojďme odsud. - Tak jo.
Tolik práce.
Hrozně se na všechno těším.
Ach, starý dobrý neworleanský déšť.
Ano, ten miluje každý.
Bylo moc důležité sem dnes Michaela přivést...
Ahoj!
...protože já vím, jaké to je, když se uzavřeš,
protože lpíš na minulosti.
- Prý je tu studijní program... - Ano.
...do kterého se chceš dostat.
Ano. To je to, co potřebuju,
abych se mohl dostat do světa manažerů.
Mám pocit, že to, že sis nepodal přihlášku,
částečně ukazuje tvůj strach z neúspěchu?
I když má šéfka, která program vede, říká:
„Hlavně klid. Bude to v pohodě.“,
ta část, kterou jsem neudělal,
je ta, kde musím napsat esej o sobě.
A protože se za to trochu stydím,
když mě někdo odmítne, i kdyby to nebylo kvůli tomu,
já si budu myslet, že jo,
a pak se kvůli tomu budu cítit víc na nic.
Rozumím.
Miloval jsem školu, ale nemohl jsem tam chodit.
V 15 jsem odešel z domova,
takže nemám maturitu ani nic.
Ale strávil jsem velkou část svého života tím, že jsem se styděl,
a dovolil jsem, aby mě to brzdilo,
protože jsem cítil, že jsem selhal.
- Jo. - A dovolil jsem, aby mě to definovalo.
Pořád je mi to nepříjemné, takže to chápu.
I když je to něco, co opravdu chci, ty pochyby vždycky zvítězí
a brání mi dělat spoustu věcí.
Ale ty za to stojíš a jsi dost dobrý
a víš, jak věci něco zařídit mimo normální sféru funkčnosti,
což je... Rozhlédni se kolem.
To jsou lidé, co nejsou jen kolečka ve stroji.
A jsou to lidé, kteří se nebojí zkoušet věci,
co budou mít největší úspěch.
- Chci, abys tu přihlášku dneska našel. - Dobře.
A chci, abychom ji dokončili.
- Dobře. - Dobře?
Poslední otázka, jaká je otázka?
Zaplnit mezery v mém vzdělání.
Jak to chceš rozvinout?
Opustil jsem školu kvůli extrémním depresím.
Už mi nebylo příjemné žít sám.
Říkal jsem si: „Vrátím se domů.“
Chodil jsem do školy jen, abych tam chodil. Nic jsem tam nedělal.
- Jen proto, že se to dělá. - Přesně tak.
A pak jsem pracoval.
Myslím, že se bojíš, že budou soudit tvoje důvody proč.
A dokonce mám pocit, že moje zkušenost není relevantní
a nikdo mě nebude brát vážně.
Jo. Jak dlouho už to chceš udělat?
Magisterský program?
Začalo to před pár lety, možná před dvěma nebo třemi.
Jakmile to uviděla, řekla si: „Měl bys to vzít.“
„Víš, co musíš udělat jako první? Musíš dodělat bakaláře.“
A já na to: „Jo, to bych měl.“
A tak jsme začali dělat akce, abych se mohl vrátit do školy.
Jo. Jen ti něco ukážu.
Marianne v tebe věří.
Přestaň o sobě pochybovat.
- Jo, je to těžké. - Jo.
Je to ten malý démon pochybností v lidech, kteří toho nikdy moc neměli,
kterým říkali, že z nich nic nebude,
kterým říkali, že skončí ve vězení,
nebo na ulici.
- Je těžké se přeprogramovat. - To jo.
Je to moc těžké, protože je to tak už 30 let.
Vždycky, když se mi stane něco dobrého, jsem nervní.
Říkám si, že se musí hned potom stát něco zlého
a že mě to naprosto zničí,
tak si říkám: „Nedělej si moc naděje.“
„Připrav se, protože to přijde. Něco se chystá.“
Když se tak začneš cítit, udělej krok dozadu a nadechni se.
Řekni si: „Počkat. Lidi kolem mě ve mně věří.“
„Možná mají pravdu.“
- Jo. - Víš?
Vidím, jak se začíná rozsvěcovat
a říká si: „Držel jsem sám sebe zpátky,
protože jsem se necítil dostatečný.“
„Ale víte co?“
„Zatraceně, já stačím.“
Myslím, že je to skvělé.
Myslím, že jsi to vysvětlil tak, že to lidi pochopí,
a ničí cesta do cíle není jen přímka.
- Jo. - Víš?
- Přímky jsou nuda. - Jo.
Párty je tady, zlato!
Ahoj!
- Jak se máš? - Právě jsem dokončil svou přihlášku.
Počkej, mrcho. Nemohl jsi dokončit přihlášku,
co ti tak strašně dlouho trvala
a být tak v pohodě.
Snažím se přeměnit úzkost na vzrušení.
Takhle to přeměníme.
Jo.
- Jo, Bobby! - Dobře. Tak jo.
Takže na konci tohoto týdne měla být na farmě zahradní párty,
ale očividně dost prší a nemyslím, že to přestane,
takže se to bude muset konat tady.
- Cože? - Jo.
- Otevři nám místo. - Je to tu super.
Zbavíme se stresu. Chceme, aby to byl obrovský úspěch.
- A soustředíme se na tvou budoucnost. - Moc vám děkuju.
- Miluju tě. - Díky.
3. DEN
KDYŽ SE BUDEŠ POŘÁD SNAŽIT BÝT NORMÁLNÍ, NIKDY SE NEDOZVÍŠ,
JAK JSI ÚŽASNÝ. - MAYA ANGELOU
Přivedl jsem tě sem. Chtěl jsem pro nás prima místo,
kde nebude nebude moc shon,
a ty se budeš venku cítit příjemněji.
Chci říct, že se můžu uvolnit kdekoli.
Přizpůsobím se.
Víš, co to je?
To je malý kluk, co říká: „Nevím, co se mi zítra stane.“
- Ale to je i mechanismus přežití. - Jo.
Co se v tvém dětství vymklo kontrole?
Na co si nejvíc pamatuješ?
Já ani nevím. Mám tolik vzpomínek.
Tolik večerních jízd autem,
tolik parkování v nebezpečných čtvrtích,
to, že jsem musel být sám.
Bylo to šílený. Netušil jsi, co se stane další den.
Nevěděl jsi, co bude k večeři? Jestli nějaká bude?
Jsou to vzpomínky, na které myslím nerad.
Kde byla tvoje máma?
Jednu dobu jsem se snažil žít s mámou
a ona mi řekla ne.
To bylo asi jedno z nejhorších období mého života.
Radši o tom nechci mluvit,
protože už to je za mnou.
Ale nepřenesl ses přes to. Ovlivňuje to tvůj život.
Zažiješ to a přežiješ to.
- Takže si říkám... - Ale ne.
Ten malej kluk potřeboval, aby mu někdo pomohl,
chránil ho a miloval ho
a řekl mu, že si zaslouží lepší budoucnost, než jakou dostal.
Jako malého tě matka odmítla.
Jak se cítíš? Nechci slyšet, že ti to nevadí.
Nebavil bych se tu s tebou,
kdyby tě to nijak neovlivňovalo.
No, hodně mě to bolí.
Ale říkám si, proč to řešit?
Protože když něco zahrabeš a nevěnuješ se tomu,
dokáže to rozkvést v zemi?
- Rozkvete to úplně? - Ne.
Ty jsi to semínko, co musí rozkvést,
co chce mít život, jaký si zaslouží. Ty si to nedovolíš,
protože říkáš: „Proč to řešit?“
Musíme to řešit, abys mohl růst.
Říká se,
že i když to není tvoje vina, neznamená to, že za to nemůžeš.
Mluvím s Jason. Mluvím s Jas...
Proč pořád říkám Jason?
Počkat, protože mi připomíná mého syna, Jasona.
To bylo freudovské přeřeknutí.
Michael mi připomíná mé syny a přijde mi, že proto tady jsem,
abych mu ukázal, jak se přes to přenést,
a abych ho podpořil.
Takže jsem sem pozval pár přátel...
Dobře.
...kteří jsou ze skupiny 100 Black Men. Slyšel jsi o nich?
Jsou tady.
protože někteří z nich mají podobné zkušenosti.
Jeden z nich byl můj mentor, když jsem byl ve tvém věku.
Co na to říkáš?
Jsem jen nervózní.
Nebylo by hezké s někým mluvit a říct „potřebuju podporu“?
To jsem většinu života nedělal.
Neprosím o pomoc. Dělám to sám.
The 100 Black Men z New Orleans je program,
který podporuje mladé afroameričany, takže jsem je požádal,
aby se tu dnes setkali s Michaelem.
Chci, aby Michael věděl, že má podporu v komunitě,
která je mu k dispozici.
Ptal jsem se, jestli jste někdy potkali někoho, kdo je Indián a černoch.
Tady on.
Jsem člen Spojených národů indiánů Houma
a výkonný ředitel Regionální černé obchodní komory.
Jsem prezidentem pobočky 100 Black Men v New Orleans.
O tomhle pánovi jsem ti už říkal,
Darrel tu pro mě byl, když jsem zjistil, že jsem otec,
dal mi práci, podpořil mě a já se díky němu cítil v bezpečí.
Nejde jen o setkání a interakci,
jako když řekneš: „Sejdeme se“, a pak nikam nejdete.
Musí to být lidé, se kterými můžeš mluvit a obrátit se na ně.
A pamatuj, že včerejšek je minulost. Zítřek je záhada.
Všechno, co máš, je teď.
Úzkost začíná, když nevíš, co se stane zítra?
- Jo. - Zapomeň na to.
Teď tu máš svý hochy. Jo, klid.
Pořád myslet na minulost, připravovat se na budoucnost.
- To jsem celej já. - To dělají všichni.
Lidi mají mechanismy, aby se s tím vyrovnali.
Takže to pro tebe musí být jiné.
Měl jsi někdy prostor,
kde jsi byl ve skupině černochů,
kteří říkali: „Jsme tu pro tebe“?
Ne, nikdy.
Řeknu, že ne...
Je to nepříjemné, ale ne špatným způsobem.
Vždycky jsem se cítil ztracený.
Když budeš sám sebou, ti správní lidé tě najdou.
Nikdy nejsi sám.
Pořád se musím hájit a to, že nemám pokaždé odpověď,
nebo ji většinou nemám,
mě dokáže dostat na šikmou plochu.
Vrátit se do školy v New Orleans po Katrině bylo...
Nestalo se to.
Nechtěl jsem chodit do školy, co je jako vězení.
Když jsem udělal GED...
Dostat se na vysokou je těžké, když máš GED.
Když jsem se tam dostal, vnutili mi kurzy navíc,
protože jsem neměl maturitu.
Udělal jsi to?
Právě jsem udělal bakaláře ze sociologie.
- Jo! - Paráda.
Ale navzdory tomu všemu jsi to udělal.
- A máš titul. - Právě jsem ho dostal.
- Tak jo, popojedeme. - To je ono.
Co chceš dělat dál? Co dál?
Dál půjdu na Loyolu do magisterského programu environmentálního práva.
- Hezky. - Protože chceš dělat co?
Být výkonným ředitelem neziskovky, pro kterou pracuju.
Tvoje cesta ještě neskončila.
Pořád se učíš. Pořád jdeš vpřed.
Jsi průkopník.
Možná si tak neříkáš, ale jsi takový.
Děláš průkopnické věci.
- Říkali ti někdy průkopník? - Nikdy mě to ani nenapadlo.
Průkopník k tobě vážně sedí.
A pamatuj si, že ať zažíváš cokoli,
nějaký děcko se dívá.
Ano.
- Co se děje? - Jsem v pohodě.
- Určitě? - Snažím se být přítomen.
- A ne v mé hlavě. - Dobře.
Je divný, že jsem člověk, co je v komunitě,
snaží se přimět další černochy k pěstování
a pořádat a vytvářet takové prostory,
ale cítím se v nich divně, protože jsem v nich nikdy nebyl.
Jsem většinou jediný barevný člověk v mnoha místnostech.
Já jsem většinou jediný barevný v místnosti, ve které jsem,
a je to tak skoro celý můj život.
To je síla. Můžeš z toho udělat svou sílu.
Nemůžeš vést, když ti to je po srsti.
Rosteš způsobem, který si asi ani neuvědomuješ.
- Tím, že jsi tady. - Páni.
Všechno, o čem jsi mluvil, dává smysl. Jde o to, dělat to jinak.
Ať uděláš cokoli, budeš první, kdo to udělá.
Jsi dříč, víš co.
Když se probudíš, podívej se si do očí a řekni si:
„Jsem průkopník a šéf“, usměj se a řekni: „Jsem šéf.“
- Řekni to. - Jo. Jsem průkopník a šéf.
- To se mi líbí. Věřil bych ti to. - Podívejte se mu do očí. A ten úsměv!
- Jo! - Přesně tak.
Když vím, co si Michael v minulosti zažil,
nejspíš mu nikdo neporadil, jak si zařídit opravdu prospěšný domov.
A to jsem pro něj udělal já.
Přeměnil jsem jeho domov na místo, které není plné práce,
ale jen věcí, které mu dobijí baterky.
4. DEN
KDYŽ MÁME ODVAHU ZASADIT SEMÍNKO... NEVÍME, CO Z NĚJ MŮŽE VYRŮST.
MICHELLE OBAMOVÁ
Panebože, jsme tady v tomhle nádherném salónu.
SALON RAKETOVÁ VĚDA
Pojď dál. Posaď se.
Ahoj, krasavče.
Co děláš,
že jsi takhle krásný každý den?
Jen se probudím.
Jen tu chodíš a vypadáš tak hezky?
Jo, takhle jsem se probudil.
Musím ti najít chiropraktika,
aby ti pomohl s tou váhou krásy, co nosíš na ramenou.
- Můžu si sáhnout? - Ano.
Dobře, zkusím to.
Ano, zlato.
Jsi tak roztomilý.
Ty taky nejsi k zahození.
Díky, zlato.
Červenám se, protože Michael se mnou taky tak trochu flirtuje?
Ne!
Tak to není, Michaele.
Jsem moc rád,
že pro někoho, kdo toho dělá tolik pro svou komunitu...
Máš tak velké srdce. Fakt žeru to, co děláš.
Někdy mám pocit, že lidi, co jsou sexy, jsou zlí lidé.
Chápeš? A to je otravné.
Michael identifikoval svůj životní smysl a vášeň.
Jeho prioritou nebylo, jak se starat o své vlasy.
Takže chci zachovat délku, ale udělat s tím co?
Jo, uhodli jste, tvar.
Rozhodně chci afro.
- Část za sucha ostříhám. - Dobře.
Pak to umyju.
Kolik času jsi ochotný tomu věnovat třeba ráno?
Ráno toho obvykle moc nedělám.
Je tu jedna věc, co jsem se snažil zařadit,
a to nějaký saténový zábal, aby mi držely moje kučery.
Svatá pravda, zlato.
Měli bychom ti dát takovou tu čapku.
Jsi někdo, komu jsou ty historické genderové hodnoty volné.
- To je fakt. - Uděláme čepici.
Jo.
Líbí se mi, že Michael
nemá čas řešit tyhle ustálené představy o pohlavní dvojčlennosti.
Chce mít super dlouhý vlasy
a když trochu odlehčíme konečkům,
budou jeho vlny velmi pružné a živé.
Jdeme na to!
- Ahoj. Jak se máš? - Těší mě. Jsem Darren.
Těší mě. Já bych chtěl, abychom mu upravili tady tuhle část.
- Prostě... - Dobře.
A tohle musí jít pryč. Tak jo, připraven?
- Jo. - Dobře, udělej to.
- Takže to všechno shodíme? - Zbav se toho.
Proč? Myslíš, že je to hrozná chyba?
- Nový začátek je vždycky dobrý. - Máš pravdu. No tak.
Zlato, ukaž se.
Podívej se na něj. No to mě podrž.
S tímhle, ale s tímhle. Je to...
Takhle už si ty rty neolizuj!
Takhle jsem ještě nikoho nežral.
- Děkuji. - Děkuji.
Umyju ti vlasy.
Dobře, ukážu ti, jak se dělá slutdrop.
Jestli chceš udělat dojem na Kailu, uděláš jedno,
a to, že přijdeš a řekneš: „Ahoj, kotě“.
A ukážeš svůj zadek když odcházíš.
Ty tvoje kudrliny mi dělají hroznou radost
a budou vypadat skvěle.
Takže je tu pořád náš nádherný Michael,
ale trochu vylepšený.
Bez dalšího zdržování, tohle je nový,
mírně vylepšený, pokud to tak říkám,
Michael.
Panebože.
Vypadám fakt jinak.
Ty vlasy jsou super.
- Miluju to. Je to krása. - Vážně?
Moc se mi to líbí.
- Cítíš se hezky? - Moje kudrliny vynikly. To je ideál.
- Je to ideál, že jo? - Ano. Je to super.
- Panebože. - Ten tvar?
Zezadu je to úžasný.
Fakt to má tvar!
Tohle jsem vždycky chtěl, ale nevěděl jsem, jak to udělat.
Tolik jsi mi toho neostříhal, ale je to fakt super pocit.
Užij si to.
Moc se mi líbí, že můžu mít menší kudrlinky,
nebo volnější kudrlinky, jak chci.
Mám pocit, že se ti změnila řeč těla.
Dívám se na sebe a není to skutečné. Říkám si: „Jsem to fakt já?“
Cítím se jinak.
- Přijde mi, že mi to fakt sekne. - Že jo?
A taky se mi líbilo, co jsi udělal. To bylo celkem sexy. Do toho.
Jsem ohromený.
Vypadáš skvěle
a jsem rád, že se cítíš skvěle.
- Děcka už jsou tady. - Už jsou tu.
Ahoj!
Přivezl jsem supermodela!
- Fakt ti to sluší. - Děkuji.
Ahoj, zlatíčko. Rád tě vidím, jak se máš?
Máš tak krásnou tvář.
Je tak zatraceně hezkej!
Připraven?
Pojď dál.
Pojď do funkytownu.
Cože?
Panebože.
Co?
- Tohle není můj dům. - Je to tvůj dům.
Zbavili jsme se té pěstírny a teď máš domov.
Úplně se mi zatajil dech. Nemůžu dýchat.
Do prdele. Tohle je neuvěřitelné.
Tohle je domov výkonného ředitele.
Tohle je domov průkopníka a šéfa.
Miluju, že to tak žeru.
To jsi řekl nádherně. To bylo úžasné.
- Co, Tanny? - Líbí se mi ta pohovka.
Když jsme naposledy seděli na gauči, nemohl jsem vstát. Zapadli jsme do něj.
- To je moc hezké. - Ta podpora.
Že jo?
Je to velmi hluboké, a když sundáš zadní polštář,
můžou tu spát kámoši.
Paráda.
- Je to v podstatě dvojpostel. - Paráda.
- Žiješ tu? - Je to můj domov.
Nastěhujeme se.
- Chceš vidět víc? - Ano.
- Luxusní sídlo? Co je to? - Umění na zakázku.
Teď si můžeš zvát přátele na večeři.
Jo, a nebudu se stydět, že nemáme místo.
- Na zemi nemáš žádnou zeminu. - Nemusím si půjčovat židle.
Tohle není dětský domov. Lidi by chtěli přijít a mít dospěláckou...
- Tohle je domov dospělého muže. - Jo.
Dobře, pokračuj tudy.
- Vytunili jsme kuchyni. - Páni.
Ach bože. Měl jsi tu místo na ostrůvek?
Myslel jsem, že ne. Kaila ho vždycky chtěla.
No, zbavili jsme se hlíny.
Umíš si představit, že tu vaříš?
Rozhodně.
Pojďme do ložnice.
Panebože.
Páni!
Je to jako hotelový pokoj.
Je to tak elegantní, odvážné a boží.
- Smyslné. - Tohle je neuv... Ano.
Máš tady i stůl, až budeš zpátky ve škole.
Panebože. To je skvělé!
Tady se můžeš soustředit a pořádně se do své práce položit.
Jo. Nádhera.
- Naprostá změna. - Neuvěřitelný.
- Jo? - Překonal ses. Díky moc.
Dneska se koná ta sbírka a je tu na to místo.
A já zařídím, aby ses oblékl tak, že ti to bude příjemné.
- Dobře. - Ale bude to extra.
- To zní jako můj styl. - Dobře.
Oblečeme tě na dnešní večer. Zkusíme to?
- Jo, pojďme něco zkusit. - Chci jít na maximum.
Jo, jsem na to připravený, naprosto.
Jdeme na to.
- Děti? - Ahoj.
- Můžeme? - Jo.
Tady to je.
Moc se omlouvám.
- Pojď k nám, drahoušku. - Model číslo jedna.
Ahoj!
- To je super! - Na to jsem nebyl připravený, Tanny.
Jako by Harry Styles a Bruno Mars měli dítě a to dítě by bylo vysoké.
Ty úplně záříš. Mám pocit, že začínám poznávat tebe.
Tuhle tvou stránku jsem neznal a naprosto to žeru.
Udělej to, co jsem tě naučil.
Jo!
- Odkud se to vzalo? - Naučil jsem ho to.
- Jonathan mě včera učil. - Včera jsem ho učil.
- Panebože! - Budu tu celý týden.
Druhý styl.
Michaele!
Páni!
Ty boty jsou krásné!
Myslel jsem, že mu dáš oblek. Tohle je pořád profi.
- Ano! - Děkuji, že jsi porušil normu!
Upřímně, tohle dneska mít nebude.
Ne? Vypadá to dobře!
Mohl by si to vzít na schůzku.
- A nevadilo by mi to. - Vůbec ne.
Tohle je dámský svetr z dámského obchodu.
Oba outfity jsou divoký.
Přijde ti, že ti jeden sedí víc?
Jsou to různý styly, ale všechny jsem já.
Nemáme času nazbyt. Připravujeme tu akci v našem loftu.
Než se připravíš, my taky něco připravíme.
- Dobře, to zní dobře. - Ahoj!
- Jdeme! - Nastartuj auto.
- Připravím jeho outfit. - Dobře!
Dej to sem.
Zvedej spodní část zad, nikdy koleny.
- Takhle. - Ne, počkej.
Ano, Tane, jde ti to skvěle.
- Perfektní, dej tam střed. - Použij centrum.
Dobrá práce, Tane.
Týmová práce je práce snů. No tak!
Mám na starosti předkrm
a jo, věřte, že tahle zelenina se pěstuje tady.
Máme tu mini lilkové špízy s parmezánem,
roztomilé miniaturní zahradní saláty,
spoustu mikrozeleniny, jedlé květy.
Máme tu i Michaelovu oblíbenou pečenou okru,
podávanou s citronovou omáčkou.
Chci předvést skvělou práci, kterou Michael dělá na farmě.
To je něco neuvěřitelně silného.
Když to lidi uvidí a ochutnají, peněženky se jim budou samy otevírat.
NOVÝ MICHAEL
PRVNÍ JARNÍ KVĚT ZPÍVÁ, OSTATNÍ SEMÍNKA SE PŘIDÁVAJÍ K JEHO REVOLUCI.
AMANDA GORMANOVÁ
Ahoj.
Panebože.
No páni!
Vypadáš jako Prince.
- Co říkáš na ty vlasy? - Miluju to.
Tak jo.
Není to ohromující?
- Je to ohromující. Nemůžu dýchat. - Je nádhera.
- Přesně tak jsem se cítil! - Nemůžu dýchat.
- Je to jako ložnice pro dospělé. - Že jo?
Miluju všechny ty fotky.
Panebože.
- Chceš vidět víc? - Ne!
Ne?
Můžeme chvilku počkat.
- Je to tady moc. - Je toho moc.
Je toho až moc.
Je to neskutečné.
- Nemůžu uvěřit, že je to náš dům. - Já vím.
Byl to divoký týden.
- Stýskalo se mi. - Mně taky, zlato.
Byla to zábava. Přál bych si, abys tam byla se mnou,
ale bylo super se sám připravit
na lepší a zářnější budoucnost.
Jo, být ten sebevědomý muž, kterého si zasloužíš
a kterým si zasloužím být já.
BENEFIČNÍ SBÍRKA RECIRKULAČNÍ FARMY
DESÁTÉ VÝROČÍ
- Ahoj! - Jak se vede?
No ahoj!
Jak se máš? Jsem Karamo.
- Ahoj. - Všichni, Michael je tady!
Ahoj!
Panebože. Podívej na Kailu!
Podívej na Michaela!
Můžu říct, že tahle proměna je úspěch.
- Jsi to ty? - Jsem to já. Já vím.
Tenhle outfit je přesně takový, jaký jsem chtěl.
Emily!
Vypadá jako A$AP, jako Justin,
jako Tylera. Zvládl to na jedničku.
Oddělíme tohohle Michaela a Michaela farmáře.
- Budou to dva různí lidé. - Ano!
Ano.
Dokáže být, čím chce.
Mohl by být model, kterého baví městské zahradničení.
Čerstvé jídlo, městské zahradničení, slutdropping, lepší vlasy, opalovák.
Jo, kotě!
Teď dám mikrofon naší hvězdě.
Michaele, jsi na řadě.
Rád bych vám poděkoval, že jste přišli,
abyste oslavovali potravinovou suverenitu
a pomohli nám udělat z New Orleans lepší místo
a já doufám, že se to rozvine a ovlivní tuhle zemi,
a nakonec i celý svět.
Michael sebevědomě říká:
„Jsem tady a jsem připraven jít vpřed.“
Všem vám moc děkuju. Byl to neuvěřitelný týden.
Byla to opravdová změna. Ale vím, že práce teprve začala.
Ale tohle je nová kapitola.
Je to jako nový život, co jsem dostal,
a já to rozhodně předám dál.
Změnil se z chlapa, který netušil, co je příští krok,
v sebevědomého muže.
Kdo je ten chlap? Kde se tu vzal?
Vypadá jako hvězda.
Dneska je sbírka.
Otevřete svá srdce a šekové knížky.
- Vydělejte ty peníze! - Kde máš peněženku?
Když jsme tento týden přijeli,
Michael si nebyl jistý sám sebou,
Michael neznal svou hodnotu,
Michael si přišel jako podvodník.
Jen proto, že je vaše cesta je jiná,
neznamená to, že váš cíl nebude úspěšný.
Gratuluju.
Je to tak vzrušující!
Jen se usmívá od ucha k uchu. Je to úžasné.
Může si dopřát energii a lásku, aby mohl dál ukazovat
a dávat své komunitě stejnou energii a lásku.
- Díky, že jsi mě nominovala. - Zasloužíš si to.
A já nic neudělala.
Byl jsi to jen ty.
Být tam, kde jsem dnes, je prostě... Je to neuvěřitelné a jsem na sebe hrdý.
Dostali jsme první dar tisíce dolarů,
takže jupí, dary!
MICHAELA PŘIJALI DO PROGRAMU ENVIRONMENTÁLNÍHO PRÁVA
SE STIPENDIEM!
Bojujete s uzly?
Dneska ne!
Takže když si myjeme vlasy, neděláme to takhle.
Nikdy!
Vždycky svisle.
Buďte k nim něžní, ano?
A pokud jde o kondicionér, aplikujte ho od poloviny po konečky.
Pak si vezměte hřeben se širokými zuby, abyste kondicionér rovnoměrně nanesli.
Pak si dáte vlasy nahoru na hlavu
a dokončíte sprchu.
Až se osprchujete, pořádně to opláchněte a běžte dobýt svůj den!
Jo!
Překlad titulků: Gabriela Vašíčková