Chceme vyhrát, zlatíčka. Tak jedem.
Náš hrdina tohohle týdne je Tim Keel.
Ahoj, Time Keele.
Patří k největším fanouškům Kiss všech dob.
Tak to jo.
Počkat. Na to tu něco mám.
Jo!
- Tina Turner. - Ano.
Je fanoušek Kiss!
A co to je?
- Kiss, to je tvrdý heavy metal? - Ano.
A Gene Simmons vyplazoval jazyk.
- Dlouhý jazyk. - Ten dělá ta cvičební videa?
Ne. To je Richard Simmons.
Suvenýry od Kissáků sbírám od roku 1974.
Jsem jejich fanda už od prvního alba.
Každý kousek stěny je zabraný.
- Nemám ponětí, co zpívají. - Já taky ne.
Netuším, jak vypadají.
Černobílé tváře a tamty vlasy.
- Ta černobílá kapela! - Jo.
Vypláznou jazyk a dělají…
„Timův dům opanovaly jeho největší záliby:
suvenýry Kiss a mazlíčci.“
Už jen to slovo „mazlíčci“
bez bližší specifikace mě trošičku znervózňuje.
Mám želvu žlutohnědou a asi 15 plazů.
Hromadu ryb.
A taky mám holuba.
Je to dům 12letého kluka.
- Co se týče módy… - Jo.
…co logo Kiss na sobě nemá, to si Tim na sebe nedá.
- Já taky ne! Miluju Kissáky! - Jo.
Táta nosí jenom trička a kapsáče Kiss
posledních 40 let.
Nikdy nic jiného. Nikdy.
Mám asi 350 triček Kiss. Tím jsem proslulý.
To je moje poznávací znamení. Jsem rokenrolový psanec.
- A teď se dostáváme k příběhu. - Dobře.
Před více než 30 lety
měl Timův bratr Tommy, známý jako Doody, děsivou autonehodu,
která způsobila ochrnutí a vážné poškození mozku.
Od té chvíle je Tim jediným Doodyho opatrovníkem.
Tak jo, Doode. Můžeme se zvednout?
Můj bratr, Doody Keel měl zavřené poranění hlavy.
Ochrnul na levou stranu.
Takže se o něj od roku 1986 starám.
Jen já a on.
Můj táta se o svého bráchu stará celý život.
Kam jedeme?
Vracím tě zpátky.
Táta je osamělý.
Tim byl 23 let ženatý se svou středoškolskou láskou Kim.
Starosti s péčí o Doodyho a to, že se o sebe Tim nestaral,
byly na to manželství příliš.
Takže má za sebou rozvod.
S Kim máme dvě dcery, Lilly a Melody.
Vychovávat je byla zábava.
Proto jsme dnes tak dobří přátelé,
kvůli našim dětem.
Máma pomáhala tátovi, aby se soustředil a nezhroutil se.
Když se rozvedli, přestal se o sebe starat
a upadl do deprese.
Loni přišel o práci svářeče.
- Bože. - Ty jo.
Co je nezaměstnaný, propadá se ještě víc.
- To chápu. - Bože můj.
- Když se nedaří… - Sice se o sebe nestará,
ale je úžasné, kolik toho dělá pro svého bratra.
- Ano. - To je velká oběť.
Doufám, že tahle zkušenost tátovi dodá sebevědomí a sebeúctu
a že si uvědomí, že je v něm víc
než pečovatel, fanda Kiss a milovník zvířat.
Táta je úplně na dně.
Potřebuje pomoc zvenčí, podporu, povzbuzení a nakopnutí.
Aby se zase probral k životu a vrátil s k tomu, jaký býval.
Naším úkolem je pomoct Timu Keelovi najít cestu ke zdraví.
Jo!
Jo, cesto ke zdraví. Jdeme po tobě.
QUEER TÝM
PRVNÍ DEN
CHOVEJTE SE K SOBĚ JAKO K NEJVĚTŠÍ HVĚZDĚ.
- Tady? Jů! - Tady.
- Tak pojďme! - Jdeme na to.
Zaklepu.
Koleda!
Ahoj.
- Ahoj. Rád tě poznávám. - Jak se máte?
- Vážně pořád nosíš Kissáky. - Zdravím?
- Jsem Antoni, těší mě. - O co tu jde?
- Já jsem Tan. Těší mě. Jak se daří? - Ahoj.
Tak pojď. Ukaž mi tvůj dům.
- Tohle není dům, to je muzeum. - Ty bláho.
Tohle je hlavní centrála suvenýrů Kiss.
Je tohle něco pro mě? Ne, ale chápu to. Kdybych mohl,
udělal bych ze svého domu památník Michelle Kwan.
Kiss, Michelle Kwan. V podstatě totéž. Rozumíte? Chápu ho.
- Děkujeme za přijetí. - Není zač.
- Ano. - Výborně.
- Můžu pozdravit Doodyho? - Jo.
- Ahoj, Doody. - Ahoj, Doody.
Ahoj. Na chvilku si s tebou popovídáme, jo?
Vyrostli jsme spolu. On je o sedm let starší.
Byli jsme si blízcí, bavili se spolu a pak měl autonehodu.
Nedávali mu moc šancí. Tři měsíce byl v kómatu.
- Ty jo. - Ale probral se a vzali jsme si ho domů.
Od té doby žije s námi.
Byl to tvůj idol?
Byl tvůj starší brácha tvůj nejlepší kámoš?
Jo, seznámil mě s tímhle vším. S touhle hudbou.
Tak tos byl ty, Doody?
Jo!
Co se ti na nich tak líbí?
Vlasy a make-up.
- Že jo? - No… Celá ta jejich tajemnost.
Vyrůstal jsem v 70. letech a oni byli tehdy slavní.
- Byli to mí přátelé. - Jo.
Právě jsem viděl akvárium plné želv.
- Panebože. - Je tam plno želv.
To je super.
Koukněte na tu rybu.
Bože. Tam je bílý had.
Ztuhly mi achilovky a…
- Jo. - …brní mě mezi nohama.
- Mám z toho husinu. - Počkejte! Já ho chci vidět!
Ten je nádherný. Bože můj. Ta je živá. Jejda.
Co?
Plazi mě děsí.
Něco mi na nich připomíná dinosaury.
Připadají mi jako z jiné planety a jsou mi hrozně nepříjemní.
Radši bych se pomazlil s newyorskou pouliční krysou,
než abych byl tři metry od toho nejmenšího hada na světě.
Tamto je Oswald.
- Oswald. - Oswald.
Má za sebou zákrok. Teď má zavedenou sondu.
Želva s krevní transfuzí!
Hledí si svého přímo uprostřed rušného pokoje.
- Jdeme na zbytek Kiss věcí. - Hele, ta bota.
Jo, zkuste si je.
- Jak jsi v nich chodil? - Docela mi to šlo.
- Ten podpatek! - Nevěřím!
A pak jsem spadl a řekl jsem si, že už stačilo.
- Tohle je síla. - To snad ne.
- V životě jsem se necítil líp. - Jsou skvělé.
- Vyrostl jsi! - Bum!
- To je hustý! - Bum!
Otevři pusu!
- Nemám covid, to není třeba. - Vypij si džusík.
Ukaž mi kuchyň.
- Co je to za kytaru? - Tu vyrobila Lilly jako malá.
Malá holčička.
Všiml jsem si, že tu máš tisíce suvenýrů Kiss.
A vždycky tam někde máš fotku svých dcer
- nebo rodiny. - Jo.
Pořád na ně myslím.
Na jaké chvíle ve své minulosti nejraději vzpomínáš?
Když jsme byli pohromadě, a společně tady vařili.
- Jsi sentimentální člověk. - To jsem.
Sám si a bráchovi vaříš?
Ano. Jenom jednoduché věci, moc se s tím nepárám.
Když jsme byli spolu, přišel jsem domů z práce
- a uvařil jídlo. - Bavilo tě to?
- Moc. - Dobře.
Jo. Celé roky jsem vaříval v restauracích a tak.
Kdy to přestalo? To mě zajímá.
Asi šest měsíců poté, co jsme v domě zůstali jen my dva.
Říkal jsem si, proč u toho stojím dvě hodiny.
A on, že sní, cokoli mu navařím.
Pokud na tom nesejde bratrovi, možná je příležitost začít myslet na sebe.
- Jo… - A pečovat o sebe.
- Chápu. - Tak se podíváme dovnitř.
- Kam? - Do té super ledničky.
- Jdem na to. - Jdem!
Tohle je pro želvu. Jen ať si nemyslíš, že tohle jím.
Takže zelenina je pro želvu.
- Jo. - Pro tebe ne.
- Ne. - Pro živou lidskou bytost,
která tu o někoho pečuje…
- Jo. - …a taky má svůj život.
- Jo. - Chápu.
- Zelenina není pro mě. - Tak povídej, co jíš.
- Mám tu směs na palačinky. - Fajn.
Tohle mám rád. Ty jsou fajn.
Jasně, na co kůrku?
Za minutku a půl máš po jídle.
- Vážně jíš spoustu párků. - To ano.
Co je v mrazáku?
- Páni. - Máme tu myši pro hada.
- Máš tam myši? Hej! - Jo.
- Krásné. - Tomu druhému dávám živé myši.
A pro toho velkého mám zmrazené velké krysy.
- Odkud je máš? - Ze zverimexu.
Aha, jasně. Jsi fascinující člověk.
Tahle je super.
Bože můj.
Pojď za mnou. Už jsem to trochu prošel.
- Úžasné, co? - Je…
Líbí… Ano.
Je to krásné.
Líbí se mi, že máš nějakou vášeň, ale musí v tom být něco víc.
Jsem na ně zvyklý. Nic jiného nikdy nenosím.
Jak dlouho už?
- Jen trička Kiss každý den? - Jo.
Nevím, možná 20 let?
Když si je oblíknu, mám ze sebe dobrý pocit.
Když se v nich cítíš dobře a cítíš v nich nadšení…
- Ano. - … a radost, nos je.
Pokud to tak máš, skvělé.
Ale podle mě se omezuješ, jsou i jiné věci,
- ve kterých se můžeš cítit dobře. - Chápu.
To bych s tebou rád vyzkoušel, ale tohohle se zbavovat nebudeme.
Najdeme způsob, jak tohle zakomponovat, aby to nebylo jenom tričko Kiss.
- Jsem pro. - Supr. Já taky.
Jsi krásná, želvičko.
Taky se ti nelíbí být tu se všemi těmi hady?
Máme tu albínskou anakondu.
Může…
úplně kdykoli.
Líbí se mi ty suvenýry a tvá vášeň.
- Děkuju. - Vidím, že jsi milý, laskavý a milující.
Úplně to z tebe vyzařuje.
- Děkuju. - Vážně miluješ svého bratra.
- Ano. - Ale chci poznat tebe.
- Já se sám neznám. - Jo.
Mimo tyhle věci nemám žádnou identitu.
Kdy naposled si vzpomínáš, žes ji měl?
Asi jako dítě. V pubertě.
Chodil jsem do parku a hledal plazy.
Dělalo mi to radost.
Tak mě lidi znali.
Kluk, co má rád plazy, a…
Srandista.
- Jo. - Pořád se umíš bavit?
Jenom výjimečně.
Rád bych se bavil trochu víc. Musím začít trochu víc žít.
Jo. Rozumím.
- Pomůžeme ti. - Děkuju.
To je spousta pavučin.
Tolik věcí.
Líbí se mi, že tady kouká tenhle kousíček chlupaté kůže.
- Jen ať se ví, že je muž. - Jenom náhled.
Muž v těchhle botách.
- Jonathane, vedu ti hosta! - Ahoj!
Co děláš v mé krásné koupelně?
- Hraju si na sexy kočku. - Bavte se!
- Pusu! - Nápodobně.
- Zlato. - Ahoj.
- Tak povídej. Ráno sem přijdeš. - Dobrá.
Broukáš si pro sebe Kissáky.
- To je fakt. - A co se děje pak?
- Skočím do sprchy. - Dáš si spršku?
- Umyju si zuby. - Začíná to být sexy.
Co se děje pak?
Pak odcházím. Konec.
To je náhlý konec!
Ty si ty nožky nebo ruce nemažeš?
- Žádné krémy. - Žádné?
- Žádné. - A co moje oblíbená zkratka
SPF?
Pokud nepoužíváte opalovací krém, mýlíte se.
Pokud se nenamažete, sundám si sandál a budu vás s ním honit.
Už toho mám dost! Už nebudu hodný!
Takže, co teď uděláme, je to,
že si to prohodíme, vezmeš si ty šaty.
A pak tě vezmu za Bobbym.
- Fajn. - Jdeme.
- Dělám si srandu. - Mně by to nevadilo.
Ty bys chtěl?
- No, jsem pro… - Oblečeme ti ty šaty?
- Jsem pro. - Pojďme zkusit něco sexy.
Podívej se do kamery.
Ne, musíš…
A pak se takhle otoč.
Musím najít to jeho sebevědomí. Přiměju ho, ať najde svoji vnitřní děvku.
- Podívej se sem. - Fajn.
Ahoj! Nazdar!
Jo. A teď s gustem běž tam dovnitř.
Jo, pokračuj.
Našli jsme vnitřní děvku.
- Přišlo období děvek. - Ano.
Jsem rád, že se shodneme. Užijte si to. Mám vás rád.
- Fajn. Děkuju. - Všechno v pohodě?
- Jo? Dobře. - Jo, dobrý.
- Tak tohle je Doodyho pokoj. - Přesně tak.
Jak tenhle pokoj funguje?
Dávám sem věci páté přes deváté, kam se vejdou.
- Jasně. Ta postel je rozbitá? - Ano, je rozbitá.
Nohy fungují, ale podhlavník ne.
Je to takhle proto, že máš dobrý úhel nebo tak?
Musím mít prostor, abych ho otočil.
Jsem docela dobrý řidič. Dělám to už dlouho.
Protáhnu tuhle mašinku takhle úzkým prostorem.
Tim není jediný, kdo tu bydlí.
Doody tu žije taky a myslím, že když to tu bude otevřené a vzdušné,
aby se tady mohl lépe pohybovat,
vážně to hodně zlepší kvalitu života obou.
Dva.
Tři. Otevři pořádně. Proč se tak potíš?
- Můžeš ještě víc. - To teda nemůžu.
- Vím, že můžeš. - Jsi celý mokrý.
Ty párky naprosto odporně páchnou.
Nemůžu uvěřit, že ti dva idioti jsou ochotní dát je do pusy.
Jsou to pitomci.
Co to z toho teče? To je takový hnus.
- Jo! - Paráda!
Říkám to pořád dokola. Antoni, nestrkej si pořád všechno do pusy.
Upřímně, už mě unavuje, jak všichni soudí, co si dávám do pusy.
Jak jinak zjistíte, jak něco chutná?
Vy si hrajete s mými párky?
- Vrátíte je? - Slibujeme, že je doplníme.
A všechny tyhle párky uvaříme a osobně sníme. Neradi plýtváme jídlem.
Když si tě odvedeme, kdo se tento týden postará o Doodyho?
- Máš pomoc? - Rodina.
Bezva.
Jaký je pocit mít před sebou pár dní bez něj?
Víte, je to zvláštní, ale jo. Bude v dobrých rukách.
- Jak je? - Kdo je ta nádherná žena?
Pojď sem!
- Jsi Melody? - Jo!
Ahoj, Melody! Já jsem Tan. Těší mě. Jak se máš?
- Pojď k nám. - Ahoj.
- Ahoj! - Obejmu všechny. Ahoj!
- Jak se máš? - Dobře, a ty?
- Tvoje dcera? - Ahoj, tati!
„Ahoj, tati!“
Koukejte na toho krasavce.
Už jsme se do něj zamilovali. Je dobrý chlap.
Ten nejlepší.
Už ti někdo dal cenu za Dceru roku?
Cítím to. Jsi tak roztomilá.
Můj táta je nejlepší.
A nejmilejší a nejzábavnější a já ho prostě miluju.
- Děkuju. - Je prostě
nejlepší táta na světě,
ale potřeboval by trošku péče, to přinejmenším.
Je čas zkusit něco nového.
Chceme ho dostat ven z domu.
Všichni moji kamarádi Tima zbožňujou.
Tim je král večírků.
- Tim přijde na párty. - Vážně?
Má na sobě kostým. Užívá si to.
- Umí to rozjet. - Jo.
Chtěla bych znovu najít starého Tima.
Aby se zas cítil sám sebou a procítil to.
- Jo! - Měli bychom se do toho dát.
Jdeme na to!
Měla by ses rozloučit s tátou. Příště uvidíš nového muže.
- Dobře. Mám tě rád. - Rodina.
Užij si to.
- Díky, Melody. - Pojď, ty jdeš s námi.
- Padáme. - Pa! Ráda jsem vás všechny poznala.
- Díky! - Ahoj!
- Ahoj, Doody! - Ahoj.
- Těšilo mě, drahoušku. - Moc mě těšilo, příteli.
Ahoj! Moc děkuju!
Zatím, kámo.
Ahoj, zlato.
Zůstali jsme spolu. Postarám se o tebe.
- Proč se mu říká Doody? - Howdy Doody byl tehdy velký hit.
Jo.
Tim pochopitelně tráví spoustu pomáháním bratrovi,
který potřebuje hodně pozornosti a péče.
Ztratil kontakt se sebou samým.
Chci, aby se o sebe víc staral.
Ví, že by chtěl.
Jenom neví, jak to dotáhnout do konce.
Tolik toho prožil a je vidět, že dopadl na dno.
Tohle je jeho dno. A já ho pomůžu vytáhnout. My všichni.
Já chci Timovi pomoct uvědomit si, že někde uvnitř je pořád sexy.
Byl tak posedlý Kiss a zaměstnaný péčí,
že zapomněl, že je sexy.
A já jsem tu, abych mu řekl, že je hezký.
Tim přestal oslavovat svůj vlastní život.
Venku je svět, který potřebuje vidět a zažít.
Vím, že se o svého bratra stará skoro 40 let,
a to člověka musí hodně unavit.
Stal se z něj poustevník.
Už v životě nenachází žádnou radost.
Tento týden musíme Timovi ukázat,
že tu radost pořád ještě může zažívat.
A tento týden mu ukážeme, jak na to.
DRUHÝ DEN
BÝT NA SEBE HODNÝ NENÍ ZLOČIN.
Time, tohle je náš prostor.
- Ty kráso. - Že je to pěkné?
- Rozhodně. - Krásné.
Tohle jsou moji kámoši.
Proto jsem ho tam dal. Aby ses cítil jako doma.
Jaký jsi býval
před tím vším, co tě srazilo na kolena?
Asi jsem byl trochu radostnější.
- Jo. - Jako kluk jsem žil docela šíleně.
A to pro tebe znamená co?
Vyrostl jsem v New Orleans, takže…
- Nevím, co tím myslíš. - Vymetali jsme ulice.
Nevím, co to znamená. Jsem cizinec. Co tady znamená „vymetat ulice“?
V jednom kuse jsme pařili.
Takhle jsem dlouho žil.
Á když jsem pak potkal svou bývalou ženu, uklidnil jsem se. Měli jsme děti.
- Máš kamarády? - Mám pár přátel.
- Ale nikdo se nechce bavit. - Kdo by se nechtěl bavit?
Nemyslím jít do obchodu s alby.
Ale zajít večer na skleničku?
- Neříkám… - To jsem nikdy nedělal.
Nikdy jsem jen tak nešel s někým ven, abych si prostě sedl si ke stolu a…
Time!
A naobědval se. Nebo si dal drink. Ne.
- Nikdy. - Tak tos nežil.
Jako bych potkal někoho, kdo právě přistál z jiné planety.
To je síla.
To se o mně říká. Že jsem trošku mimo.
Ne, nejsi mimo, jenom…
Nebyls otevřený věcem, které tě můžou vážně bavit.
- Jasně. - Musíme tě přivést zpět k životu.
- Toho starého Tima. - Jo.
- Zkusíme si nějaké oblečení? - To by dávalo smysl.
Všechno, co tu mám je John Varvatos.
Ty bláho.
- Ano? - I já vím, kdo je John Varvatos.
Skvěle. Mám radost.
Time, jsi připravený? Očividně jsi.
- Ahoj. - Panebože. Postav se sem.
Podívej se na sebe.
Jo, to vypadá dobře. Ta bunda je super.
- Že jo? - Rozhodně.
Můžu rychle doladit jednu drobnost?
Jasně.
Tohle to trochu kazí. Chci tě vidět.
- Začínám plešatět. - To nevadí.
Ty kalhoty se mi na tobě líbí.
Chci ti vysvětlit, proč jsem ti dal kalhoty a ne kraťasy.
Tvoje nohy teď vypadají normálně dlouhé.
Ty kalhoty ti protáhly nohy. Skvělé.
Kdybys šel na koncert nebo na večeři
a vzal si tohle, budeš vypadat cool a přiměřeně věku.
Vypadáš jako rocker, a přitom to člověku nepřijde jako kostým.
Jo, cítím se dobře.
- A vypadáš sakra dobře. - Díky.
Další. Barva.
Jo, tohle je divný.
Když myslíš.
Tohle je sako se stojáčkem. Úplně jednoduché.
Zkus a uvidíme.
- Dobře. - Pojď.
Doufám, že až s ním skončím,
nebude mít problém zkoušet si nekissácké oblečení.
Ahoj.
- To je ale náhodička. Jak se daří? - Hezky. Ahoj, kámo.
Dobře.
- Líbí se mi to tričko se sakem. - Super.
Přímo před tvýma velkýma žhnoucíma očima se ze mě stává elegán.
Jo, jediná věc, která je mi nepříjemná,
je to zastrčené triko.
- Jo. - Za tohle se trochu stydím a…
V tomhle vypadáš mnohem štíhlejší než v tom tvém extra velkém tričku.
Vím, že se možná cítíš rozpačitě.
Ale pokud jde o mě, vypadáš skvěle.
Děkuju.
Takového bych tě rád viděl i dál.
Jo, líbí se mi to.
Znáš pravidlo.
Protože se ti to líbí, něco pro tebe mám. Můžem!
Super!
Je to lepší?
- Super. - Co se to tu děje?
Jo! Ahoj.
- Jak to jde? - Ahoj.
- Dobře. - Vypadáš skvěle. To je len?
- Ahoj, zlato. - Děkuju.
Co tu děláš? Proč nás obtěžuješ?
- Máme spoustu práce. - Ale ne.
Tak jo. Pojď, broučku.
- Díky. - Převlékneme tě.
Tentokrát se nejvíc bojím toho, že Tim přijde domů
a zhroutí se, protože dám pryč jeho kissácké věci.
Chci, aby se viděl z pohledu, jakým ho vnímáme my.
Totiž že je super chlap se super koníčkem
a že má co sdílet s lidmi.
- Vítej v mé kuchyni. - Nádherná.
Chtěl jsem vymyslet dokonalé jídlo,
které bych s tebou uvařil.
Hlavně když vím, žes kdysi vaříval své rodině.
- A dcerám. - Ano.
A když jsem tě potkal, něco mi říkalo
slepičí vývar.
- Dobře. - Je to nejlepší jídlo,
které nakrmí duši.
Je to takové to jídlo, co tě utěší,
a dá se dělat ve velké dávce.
Můžeš to dát do mrazáku vedle těch zmrzlých…
- Krys? - Chlebů bez kůrky.
Zmrzlých krys a sendvičů bez kůrky.
- Rozumím. - Hele, já miluju nezdravé jídlo. Víš?
Mám svůj den v týdnu, kdy si ho dovolím.
- Ale jíst tak denně, necítím se dobře. - Máš pravdu.
Ovlivňuje to moji psychiku, moji náladu, motivaci, všechno.
Máš pravdu. Tomu věřím.
- Dneska začínáme. - Dobře.
Prázdný list, tabula rasa, dá se říct. To je latinsky „prázdný list“.
- Uvaříme spolu? - Jasně.
Skvěle. Tak jo.
Já začnu tu špinavější část s kuřetem
a tebe nechám pracovat tady.
Tady je ručník, kdyby ses ušpinil.
Tyhle doslova jen rozčtvrtíme.
Ten nůž je hodně ostrý, tak opatrně.
Dobře. Výborně, hned ses do toho dal.
Jo.
Ani nemusím Timovi říkat, co má dělat.
Je to jako jízda na kole. Je ve svém živlu.
Teď vezmu šokující množství petrželky
a strčím ji přímo dovnitř.
Olivového oleje stačí troška. Perfektní.
Cibule.
Poprosím tě, abys oloupal česnek. Skvělé.
Dva stonky řapíkatého celeru a dvě mrkve.
Už jsem je opláchl předem.
A teď moje oblíbená zelenina. Už jsi někdy zkoušel fenykl?
Ne.
Má trochu lékořicovou chuť a je příjemně nasládlý.
- Jo. - Házím tam svůj fenykl.
- Hodit to tam? - Jo, klidně je tam nasyp.
A teď tu máme koření a bylinky.
- Tymián. - Dobře.
Celý pepř, bobkový list. Jo.
A pak uděláme dvojitý uzel.
To dáme do hrnce. Šup. Perfektní. Nalij tam všechnu tu vodu.
Líbí se mi, že nemusím dokončit větu
a ty přesně víš, co se bude dít.
Připadá mi, že je tu tvoje já
z minulosti, kdy jsi připravoval ta jídla pro rodinu
a angažoval se v kuchyni.
Je to teď jiné, protože rodina už není, co bývala?
Jo, já prostě…
Nebudu to dělat, když jsem tu jen já sám.
Důležité je sejít se v kuchyni
být spolu a smát se, vtipkovat a vařit.
To prostě děláš se svou rodinou.
- Není příjemné uvařit něco… - Rozhodně je!
- Jsi pečovatel. - Líbí se mi to. Jsem zpátky. Je to super.
Je fajn připravit něco jen pro vás dva
nebo když za tebou přijdou dcery,
- abys měl něco připravené. - Jo.
Nic mi neudělá větší radost,
než když někomu připomenu něco, co mu přinášelo spoustu radosti.
- Co říkáš na zázvor? - Já už mám závor dost.
To byl vtip.
- Tady ho máme! - Jo.
A začínám mít pocit, že mu ten starý život prostě chybí.
Chybí mu minulost.
- Nevoní to skvěle? - Jednoznačně.
Tamhle máš kleště. Vytáhni ten bylinkový uzlíček.
- Chceš… - Perfektní. Tam, na ten talíř.
Upadly mu nohy.
- Jsme to ale milovníci zvířat, co? - Jo.
A teď tě požádám, abys to všechno vylovil.
- A je to. - Perfektní. Tohle vezmeme sem.
Dobře. Máme tu ptáčka. Připraven se ušpinit?
Jo. Mám ho roztrhat holýma rukama?
- Fajn. - Chceš na to kleště?
- Ne, já radši rukama. - Já taky.
Skvělé. Celé jsi ho rozebral.
To hodím sem.
- A uvařil jsem trochu rýže. - Jo.
Je to jen miska polévky, ale je nádherná.
- Vypadá to vážně dobře. - Posunu se sem.
Uvidíme, jak to dopadlo.
- Lepší než plechovka? - Rozhodně.
- Jo. - Chutná mi to.
Bylo fajn vrátit se zpátky do kuchyně.
Myslel jsem, že jsem to už ztratil,
ale pořád bych to ještě dokázal.
Když někdy cítíš: „Bože, dělám zase to samé,“
když upadneš do stereotypu,
budeš vědět, že to je nástroj, který můžeš použít.
- Jo. - Bylo to fajn. Jsi skvělý.
TŘETÍ DEN
NEMUSÍŠ ČEKAT NA POZVÁNÍ.
MUSÍŠ ŽÍT JAKO NA DOVOLENÉ.
EXKURZE DO MOČÁLŮ
Nevím, jestli ti to řekli. Je sezóna sexy taťků.
Až skončíš, budeš mít takhle krátké šortky.
- Abys věděl. - To je daleko.
To je ještě kus.
Vím, že jsi říkal, že miluješ plazy, aligátory, želvy.
Tak mě napadlo vypadnout z domu a vydat se na výlet do bažin.
- Super. - Pobavit se.
- V přírodě jsem dlouho nebyl. - Ale máš ji rád, že?
- To mám, moc. - Super. Tak jdem na to.
Tim musí začít zažívat víc radosti.
Ano. Zažil hodně ztrát, ale má před sebou tolik, co může získat.
- A jedeme, chlapi. - Super.
- Koukej na něj. - No teda.
Takový malý brouček.
To je něco výjimečného.
To je ono.
Tohle je skvělé. Parádní.
Cítím se dobře.
- Jo. Je to paráda, chlape. - Že?
Ty bláho.
Tady bývá jeden velký aligátor.
Jak velký myslíte?
- Skoro čtyři metry. - Páni.
Macek. Zaklepeme na něj, uvidíme, jestli je doma.
Vidíte ho?
Tady ho máme.
Vidím, jak se potápí.
Tahle drsná dáma je Alex.
- Páni. - Alex váží asi 200 kilo.
Ty bláho.
Koukej, jak je velká.
Je dobře živená. Má dost tuku na zádech a na ocase.
- Macek. - Víš o nich hodně, Time.
- Mám rád plazy. - Jo.
Ty jo. Time, já nás vyfotím.
A je to. Kapitáne, vás tam mám taky.
- Dobrý. - Jo. Sluší ti to.
- Mám tu pro vás mládě. - Páni.
- Podívejte. Vidíte? - Co?
- Teda. - Jmenuje se Mojo.
- Nádhera, chlape. Ty bláho. - Cože?
- Můžeme si ho podržet? - Jo.
Takhle pod krkem. Hlídejte si zuby.
Ty jo. Můžu si ho dát do kapsy, vzít si ho domů?
- Napadlo tě, že budeš dneska dělat tohle? - Ne, rozhodně ne.
V tom je krása života. Když přijdeš a nevíš,
- co se stane, a necháš se vést… - Jasně.
Určitě nejsem sám. Vidíte, jak se mu vrací jiskra?
Je šťastný. Je veselý. Dobře se baví.
Člověk na podobné věci zapomene.
Už mě ani nenapadne, že bych šel ven. A tohle mám tak rád.
Vím, že musí být náročné starat se o bratra.
Určitě slyšíš často, že jsi skvělý,
ale přesto ti to zastavilo život.
To rozhodně ano. Když měl tu nehodu, život se zastavil.
Přestal ses starat o sebe a o svoje zdraví.
Jo, obětoval jsem se.
Moje děti se o mě za ty roky musely starat a to je ostuda.
Myslíš na to, že bys měl podnikat víc věcí?
Je to těžký život.
Když se pořád musíš starat o bráchu,
a to mu nepřeju nic zlého, prostě tě to unaví.
- Jo. - Takže to musíš překonat.
Jo. Vidím slzy. Na co myslíš?
Na všechno, chápeš. Že se starám o něj a ztrácím sebe a tak.
- Díky, chlape. - Jasně.
Já nevím. Je těžké vidět svého bratra takhle.
- Každý den tě to sráží. - Jo.
- Myslíš, že tohle chce? - Ne.
Ale myslím, že jsem prostě vyčerpaný. Nemám sílu na emoce.
Nechci se cítit zraněný, nechci cítit smutek.
Nechci cítit nic.
Tohle je přirozená lidská vlastnost.
To děláme, abychom se chránili, ale když kolem sebe začneš stavět zeď,
uvízneš v pasti negativních myšlenek
- a pocitů uvnitř té krabice. - Chápu.
Začneš zapomínat, že existuje život a že můžeš vyhrávat
- a zasloužíš si to. - Jo.
- Jasně. - Viděl jsem, jak ses dneska bavil,
když jsi jen seděl a koukal na lodi.
- Jo. - To je výhra.
Jo. Trochu mi to pomohlo od toho tlaku na plicích.
Jo. Ale teď jsi na řadě.
Ty musíš z té negativity vyplavat.
Jo.
Až tě příště uvidím,
chci, abys napsal aspoň deset svých úspěchů.
Pak deset věcí, které bys chtěl dělat,
které si zasloužíš a které ti dělají radost.
To zvládnu.
A chci to po tobě, protože někdy,
když máš věci jenom tady,
můžeš zůstat v mlze.
Pokud ty věci skutečně vidíš, můžeš si je připomínat.
Chápu.
Než vystoupíme z téhle loďky, zakřič kvůli mně:
„Zasloužím si být šťastný.“
Zasloužím si být šťastný!
- Můžeš hlasitěji. - To nevím.
Ale můžeš. Budu křičet s tebou, ano?
- Tak jo. - Můžeme? Ještě jednou?
Zasloužím si být šťastný!
Zasloužíš.
Obejmu tě. Všechno bude dobrý.
- Díky, chlape. Děkuju. - Jo.
- Vážím si toho. - Není zač.
Dnes tě vezmu do umělecké dílny.
Chci spojit tvou lásku ke Kissákům a k plazům.
- Jasně. - Máš dva super koníčky.
Asi souhlasíš, že Kiss jsou nejvíc cool na světě.
- Pro mě. - Že jo?
- Buď je miluješ, nebo nesnášíš. - Nejen pro tebe!
Miliony lidí na světě to cítí stejně jako ty.
Chci, abys začal přemýšlet
o tom, jak využít svoji vášeň pro Kiss
a to, co dneska uděláme s hady, aby tě to propojilo s lidmi.
Jak super by bylo najít si kámoše,
- který má rád stejné věci? - Jo.
- Dneska bude zábava. - Super.
VCHOD
NEBEZPEČÍ
Já očividně nejsem odborník na hadí prostředí.
Nevěděl jsem, co vzít.
- Tak mám spoustu náhodných věcí. - Jo.
Je tu něco…
- Jo? - …co podnítí tvou tvořivost?
- Začněme tím. - Černý štěrk? Fajn.
- Jasně. - Máme základ.
- Podívám se na ty kameny. - Dobře.
- Ty černé jsou super. - Jo.
- Máme tu kus plechu. - Dobře.
- To bude super jeviště. - Jo, to bude parádní.
Mají plošiny,
takže by se hodil kus vyřezaného PVC.
A pak vyjíždí nahoru na rampách.
- Jako Lady Gaga, ne? - Jo, přesně. Ta je jejich velká fanynka.
- To dává smysl. - Takže jo, inspiruje se u nich,
- řekl bych. - To dává smysl.
- To vidím. Příšerky? - A je to.
Pěkně metalické. To je pořádný rokenrol.
Jo.
Hlavně jsem chtěl, aby Tim dneska viděl, že má talent
a že ho dokáže použít, aby vytvořil věci,
které mu dělají radost a baví ho.
Kdo by řekl, že je to kočka?
Takový kočičí duch, víš?
Přilepíme je tam.
- Postavíme ho na kámen? - Jo, to jsem si myslel.
Musíš se ujistit, že pevně drží,
protože ten had se kolem nich bude kroutit.
Stočí se tam a bude je mít rád tak jako ty.
- Jo. Jasně. - Myslíš, že je to něco, co můžeš využít?
Když máš ty chvíle, o kterých jsme mluvili? Když jsi…
- Když mám pocit, že padám? - Jo.
Při tomto bych se mohl cítit líp.
- Příjemné, že? - To jo.
Možná že si najdeš nového kámoše, co si taky staví terárium Kiss.
Jo. Děkuju.
- Není zač. - Rozhodně je.
- Dobrá práce. - Jo.
Tak půjdeme.
Vítej v Bearded Lady.
- Ahoj. - Jak se máte?
- Dobře! - Už je to dlouho, co jsem seděl…
- Ano. - …u holiče.
- Já vím. Můžu ti sundat čepici? - Jasně.
- Mám pro tebe plán. Chceš ho slyšet? - Jasně.
Musíme se zbavit těch vlasů. Tohle zkrátíme.
Kdo je to?
Letos přijdu o místo Santa Clause.
Papa! Na to nemáš čas. Máš jiný program.
Když jsi tak sexy, nemáš čas dělat Santu.
Mám ještě jeden nápad. Chci ti ty vousy trochu ztmavit.
Vážně?
Jak říká svatá Cher, „vrátíme čas“.
- Jasně. - Rozumíš?
- Chápu. - Jen trošičku.
- Jo. - Mám na tebe důležitou otázku.
Ano?
Kdo ti dovolil být tak rozkošný?
- Moje máma. - Víš, jak jsi hezký?
Ne, to nevím.
Mám pocit, že muži mají někdy problém ocenit svou krásu.
Asi máš pravdu. Jo.
Krása může znamenat tolik věcí.
Je krásné, když se o sebe staráme.
Jo. Máš pravdu.
Mají o tom Kiss nějaký text?
„Žijte život jako na dovolené.“ Co tenhle?
Ten je o péči o sebe!
Co by řekl pan Gene Simmons,
kdyby věděl, že nežiješ, jako bys byl na dovolené, zlato?
- Odvážeme se. - Jasně.
- Můžeme? - Jo.
U holiče jsem nebyl, ani nepamatuju.
Proč?
Protože si holím hlavu tímhle.
Vypadnout z domu je fajn i ze společenského hlediska,
- setkáš se s přáteli, se svým holičem… - Jo.
Je hezké zajít mezi lidi a zjistit, co se děje.
Můj táta se sedával v holičství
- se všemi svými kamarády. - Jo.
Bože, tvůj horní ret.
Jaké to je, když na něm zas cítíš vítr?
- Co si teď budu kousat? - Budeme muset najít něco jiného.
Moje teta je svobodná. Nechceš chodit s mojí tetou Julií?
- Mohl bys být můj strýc. - Jo?
To se mi fakt líbí.
Tři, dva, jedna.
Bude to vypadat dobře, zlato.
Tak jo, teď jdeme na tvůj nos.
- Dáš mi do nosu vosk? - Jo, dám.
Ty bláho.
Kdybys viděl to, co já, pochopil bys. Nějaká poslední slova?
Tři, dva, jedna! Parkúr!
No teda.
- Ukaž mi to. Co to je? - Chlupy z tvého nosu.
- Sakra. To je vážně dlouhý chlup. - Že jo?
Kdy ses naposledy podíval do zrcadla a řekl sis,
že vypadáš dobře?
Ve dvaceti. Tipuju.
- Ve dvaceti! - Jo.
Chci, aby Tim začal prožíval radost různými způsoby,
aby se dostal z hlavy do těla, aby věděl, že to nejlepší ho ještě čeká.
Máš úžasný život. Máš rodinu, která tě miluje.
- Jo. - Vášně, které tě pohánějí.
Je toho tolik, co ti může
dodávat sebevědomí.
A jsi opravdu atraktivní muž, a to neříkám jen tak.
Uvnitř i navenek.
- Nejlepší dny máš ještě před sebou. - Děkuju.
Už žádné odkládání radosti. Protože co?
Nejlepší čas je…
- Teď. - Ano! Plác! Jsi krásný.
- Připravený? - Jistě.
Tři, dva, jedna. Seznam se s novým Timem!
Teda. Panejo!
Ty bláho. Vypadám úplně jinak.
Chceš si nasadit brýle?
Ahoj, Time.
Jak se daří?
Podívej na toho flirtujícího chlapíka.
Pojď na mou hruď!
ČTVRTÝ DEN
ZAVOLEJ VŠEM KAMARÁDŮM V OKOLÍ A POŘÁDNĚ TO ROZJEĎ.
- Připravený jít dovnitř? - Jo.
- Ano? Určitě? - Určitě.
Slib mi, že mi nedáš pěstí.
- V pohodě? - Myslím, že se nemusíš bát.
Dobře.
- Vidím je! - Už jdu.
- Uhni, Jackie. Jdi mi z cesty. - Jasně, Tanny.
- Ahoj. - Panebože! Moc ti to sluší.
- Ahoj. - Vypadáš… No teda.
- To je rozdíl. - Jak se cítíš?
- Dobře. - Panebože.
- Sluší ti to. - Dobře.
- Dobře. Pojďme. - Pojď.
No teda.
Ty bláho.
Tohle ani nevypadá jako můj dům.
- Že? - Rozhodně ne.
Ale rozhodně to vypadá jako domov.
- Ano. - Vypadá to jako místo,
- kam by lidi rádi chodili, ne? - Jo.
Vypadají skvěle.
- Pořád je všude Kiss. - Páni.
- Jo. - Jen ve stravitelnějších soustech.
Miluju trávení!
To je šílený.
Úžasné, že?
Nevadí ti, že je tu méně Kiss?
Nevadí, je to parádní.
- Celý týden jsem ho připravoval. - Dobře.
- Nové křeslo pro Doodyho. - Jo.
Černé, ladí s rokenrolovým tématem. Má nové rockové křeslo.
Jo, to je šílený.
Moc vám děkuju.
Co asi budou říkat holky?
Nebudou mít slov, jako já teď.
Ani za milion let by mě nenapadlo, že…
zvládnete tohle všechno.
- To není vše. - Zdaleka.
Pokračuj.
Bože můj.
Ty bláho. To je paráda!
Žádný stánek s hot dogy.
Máš tu jídelní stůl, abys mohl zvát návštěvy.
- Holky můžou přijít na večeři. - Můžeš v ní vařit.
Dokážeš si představit,
že budeš společenštější, pozveš si rodinu nebo přátele?
- To musím. - Jo.
Jinak by to byla škoda, to je jasné.
- Hezký přístup! To je ono. - Amen!
- Cítíš, že si to zasloužíš? - Po tomhle týdnu začínám.
- Dobře. - Jo.
Jo! Perfektní.
- Zasloužíš si to všechno. - Děkuju.
- Teď se podíváme do tvé nové ložnice. - Ty bláho.
To mě podrž. Panejo!
To je úplně nová postel?
- Jo. - Ano.
Zkus si ji. Nechceš do ní vlézt, zlato?
Jo. Polož si…
- To je ono! - Jo!
Budu tvůj první mazlík.
To je krása!
Jo, je to nádhera.
Vážně jsem cítil, že potřebuješ prostor k vydechnutí,
- a víš… - Já taky.
Prostor, kde můžeš dobít baterky.
Jo, je to neuvěřitelný.
Neumím si představit, jak divné musí být vymýšlet outfit,
když doteď jsi nosil většinou jen trička Kiss.
Bude to chtít trochu víc přemýšlení,
ale i tak to bude snadné.
Kalhoty máš na téhle straně.
Jednoduché kalhoty, jednoduché džíny, ve kterých se budeš cítit pohodlně.
- Můžu je nosit s tričkem Kiss? - Na 100 %.
Nebudu se zlobit.
Nechci z tebe udělat nudného páprdu.
To není tvůj život.
- Ne. - Ty vůbec nejsi nudný.
- Ne. - Na tvém šatníku to má být vidět.
Jo.
Timmy!
- Nádhera. - Pěkná barva.
To je dobré!
- Parádní košile… - Ta zelená je skvělá.
Tohle je taková variace na tričko kapely, aniž by to nutně byli Kiss.
- Jasně. - Tvoje řeč těla je úplně jiná.
- Jo. Cítím se jinak. - Jo.
Líbí se mi ta tvoje póza: „Naplácej mi, jsem zlobivý kluk.“
- Jo. - Je zvláštní, co dokážou šaty.
Rozhodně. To já říkám celou dobu.
- Ty kalhoty mi dávají sílu tady dolů. - Jo!
- Kalhoty moci. - Jo!
To, jak sedí, víte? Chce se vám vyskočit.
Jo!
Kdo by čekal, že se mi tohle stane? Přiměli jste mě vrátit se do sedla.
Chápete? Moc si toho vážím.
- Tohle bude nový způsob myšlení. - Dobře.
Otevřeli jste mi oči, vidím spoustu ukrytých pocitů.
Zkusím začít myslet pozitivně a pracovat na svém nitru.
To, jak se o sebe staráme,
není o tom, jak druzí vnímají náš vzhled.
Je to o podpoře sebe sama.
A ty za podporu stojíš.
Jo, děkuju ti. Ano.
Nevím, co říct.
Jo, cítím se dobře. Vážně ano.
Takže děkuju.
Tak trochu jsme ti tajili, co se bude dít, až odejdeme.
Ano?
Jakmile jsem vešel, ohromila mě tvoje sbírka Kiss.
Kontaktoval jsem místní galerii
a kurátora, oni sem přišli a vybrali ty nejlepší kousky z tvé sbírky.
A dnes budou vystavené v galerii na Magazine Street.
- Půjdeš tam s rodinou. - To je vtip?
Máme i další fanoušky.
To je něco, že?
Tohle je věc, kterou můžeš sdílet
a využít jako způsob, jak se seznámit s lidmi,
kteří jsou do Kiss stejní blázni.
Tenhle večer je jenom o tobě a Kiss.
Ty bláho, to šílený, lidičky. Vy jste se zbláznili!
Když jste na dně, není na to žádné kouzlo. Nebudete jen tak zítra šťastní.
Užij si to večer.
Musíte začít chápat, že když se vám stane něco hezkého,
máte to přijmout a věřit, že to není jednorázovka,
že takových chvil bude víc.
Děkuju!
- Máme tě rádi! - Opatruj se!
- Paříme! - Paříme, bejby!
NOVÝ TIM
CÍTÍM SE SKVĚLE, CÍTÍM SE ŽIVÝ.
- Panebože! - Panejo!
Ty jo!
- Panebože! - Bože můj!
- Tvůj obličej! - Panebože!
- Je ti 24? Panebože. - Ahoj.
Paráda.
- Skvělá bunda. - To je, co?
- Mám zelenou bundu… - Ta je!
Do prdele!
Pojďte dál.
- Podívejte. - Těším se.
Bože můj.
- Ty jo! - Cože?
Panebože! To je super!
Ty bláho!
Co vy na to?
Tati!
To je nádhera!
- Chcete vidět Doodyho pokoj? - Ano.
- Ahoj. - Doody!
Kdopak to přišel?
- Doode! - Doody.
Děláš si srandu? Ty teď žiješ v luxusu?
Koukejte na tu postel. Úplně nová.
Vypadá, jako by spal na obláčku.
- Líbí se ti to tu? - Vyplázni jazyk jako Gene Simmons.
- Jo! - Jo!
Máš na sobě moje triko Kiss.
- Jo! - Asi ti teď dám
pár svých triček, protože musím nosit…
Jo!
Necháme ho odpočívat, potřebuje to.
Nesednete si na chvilku? Mám nějaké jídlo, pojďte.
Je to tu hezké.
- Dejte si polívku. - Tak jo.
Vypadá to skvěle.
Panebože.
- Je vynikající. - Když tu všichni sedíme,
napsal jsem si pár věcí, o kterých jsme mluvili s Karamem.
Chtěl, abych si udělal seznam, abych se dostal na správnou stopu.
Mám myslet na věci, které jsem dokázal,
které považuju za úspěch.
Vy dvě.
Udržet bráchu v pohodlí byla docela fuška
a myslím, že se mi to povedlo.
- Moc se ti to povedlo. - Jo.
Teď věci, které si podle mě zasloužím.
Tohle bylo těžké vymyslet, kvůli tomu, jaký jsem.
Ale zamakal jsem na tom. A mám je.
Myslím, že si zasloužím být šťastný.
- Ano. - Ano.
Zasloužím si lásku druhých,
což je těžké.
Tohle je náročné.
Zasloužím si čas pro sebe. Musím si ho začít vyhrazovat.
- Jo. - Ano.
To mi psychicky pomůže.
Dostanu se ven, dostanu se z té depky.
Budu myslet jasněji.
Chci začít mít nějaký život mimo dům.
Myslím, že si zasloužím, jít ven a vídat se s lidmi.
Jo.
A rozhodně si zasloužím si ***** pořádně zapařit nahatej.
Rozumíte?
To jsem nečekala.
Hele, vždyť mě znáš. Vždycky si musím něco vymyslet.
Pojď sem.
Díky, Melody.
Mám tě moc ráda. Zasloužíš si to všechno.
- Mám tě ráda. Jsem na tebe hrdá! - Díky, Kim.
- Hej, kotě. - Ahoj.
Teď už mi bude líp, takže…
Bude víc smíchu.
Teď už musíme vyrazit,
- ať stihneme výstavku… - Výstavu!
- …mých věcí! - Jo!
Podíváme se na tvoji sbírku!
VÝSTAVA KISS
Bože můj.
- Jo. - Pěkný.
Ty bláho.
- Panebože. - To jsem vyrobil.
To je úžasné.
- Tys vyrobil… - Ty jo!
Jo, to všechno.
Tim a jeho láska ke všemu kissáckému…
Doteď to všechno měl jen doma.
Teď se může otevřít světu a sdílet svou vášeň s jinými…
Ty boty máte nejradši?
Jo, rozhodně. Kdysi jsem je nosil.
Dost jsem si v nich užil.
Může se tak propojit s lidmi, otevřít se jim.
- Kolikrát jste Kiss viděl? - Pětačtyřicetkrát. Jo.
Myslím, že bude méně osamělý.
Já jen doufám, že Tim zůstane otevřený a zranitelný
a bude dál hledat štěstí v životě.
Zaslouží si být šťastný a dál žít.
A tohle je první krok té cesty.
- To je skvělý. - Děkuju.
Jsem rád, že se vám to povedlo.
Nikdy bych si nemyslel, že se mi to stane.
Když si pomyslím, jak je Tim milý a pracovitý,
a jak je všestranně dobrý člověk,
dobrý brácha, dobrý táta, dobrý chlap…
- Jsem na tebe hrdá. - Díky.
Tohle je vyznání lásky všem pečovatelům.
Pokud můžete někomu dát trochu lásky, ať vám to Timův příběh připomene.
Zasloužíš si to.
RESPEKTUJ SVOJE SELFIE
- Kdo ze skupiny má dělat selfie? - Největší umělec!
- Ten s nejlepším… - Ne.
- Kadeřníci!
- Ne. - Já ne.
- Tak já? - Ten, kdo umí najít emoce.
- Ne, Karamo! - S nejlepší…
To stačí! Ten, kdo má nejdelší ruku.
- Víte, co mě vždy zajímalo? - Co?
Čí je nejdelší?
Jsi to ty. Ty máš nejdelší ruku.
- Šup! - Já věděl, že se mi ruce budou hodit.
- Řekněte „sýr“. - Sýr!
Paráda. Jde ti to.
NA PAMÁTKU TOMMYHO „DOODYHO“ KEELA 1958 – 2023
ŠEST MĚSÍCŮ PO NATOČENÍ TIMOVA DÍLU
DOODY NEČEKANĚ ZEMŘEL. BRATŘI SPOLU AŽ DO KONCE.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková