Odneste to!
Umyj si ruce.
Udělal na to někdo tu marinádu?
New Orleans je…
Je to mrcha, ale je to můj domov.
Hrdinka tohoto týdne je Anh Luu.
Je mi 35 let
a jsem šéfkuchařka v Bywater Brew Pub.
Vařím nápaditá jihovietnamská jídla.
Není to „fuj“. Je to „pho“.
„Sam, který je s Anh už tři roky, ji nominuje,
protože chce, aby se zas začala citově a kreativně vyjadřovat.“
- Mám ti namasírovat nohy? - Jo.
Anh mě zaujala na první pohled.
Připadala mi krásná
a patří k těm nejzábavnějším lidem, co znám.
Sam je výjimečný.
Je to můj podporovatel číslo jedna, můj superfanoušek.
Nohy ti nesmrdí, to je dobře.
Díky.
V poslední době jsme spolu netrávili moc času.
Prostě moc pracuju.
„Anh ani neví, kdy byla naposledy u kadeřníka.
Nosí vlasy stažené, ať jí nepadají do polévky.“
To je dobré pro byznys.
„Její rodina se po Katrině přestěhovala do Portlandu,
kde se Anh vypracovala na kulinářském žebříčku.
Když Anh otevřela svou první restauraci,
její matka tragicky zemřela při autonehodě na výletě s Anhiným otcem.“
Ohledně mámy mě pořád napadají „co kdyby“.
Vztah mezi námi dvěma, než zemřela, byl takový, že jsem dost pracovala
a netrávily jsme spolu moc času.
Přála bych si, aby trval déle.
Potom jsem se úplně ponořila do práce.
Nikdy jsem nezažila takový stres, který potom začal.
Jenom když si vzpomenu, v jakém jsem byla stavu,
chce se mi plakat, protože to bylo dost zlé.
„Tlak na ni jako šéfkuchařku a majitelku restaurace byl neúnosný.
Tak prodala restauraci, vrátila se do New Orleans
a doufá, že tu najde uzdravení.“
Ach, Anh.
Většina mých přátel, co mě znají z dřívějška,
mě považují za zábavnou a ducha každé párty,
a já už taková nejsem.
Každý zpracovává smutek jinak.
Nemá nejlepší vztahy s některými příbuznými,
a to ji trápí.
Po smrti mámy jsme zjistili, že to ona rodinu spojovala,
a vietnamská kultura si velmi cení blízkosti s příbuznými,
ale já se cítím sama.
Je to asi proto, že jsem se oddělila,
protože jsem to chtěla vytěsnit z hlavy a nemuset to řešit.
„I když je hrdá na své jídlo,
chybí jí matčino vaření.“
„Anh chce rodinu pozvat na Letní večeři,
soukromou akci v bistru, kde předvede oblíbená jídla své mámy.“
Teď dělám taková lepší barová jídla,
ale chci lidem ukázat, že umím víc,
a připravit večeři, jakou v pivnici nečekáte.
Posledních pět let jsem se schovávala a topila v depresi
a cítím, jako bych byla křeček, co běží v kole a nemůže vyskočit.
Doufám, že Anh bude mít příležitost k zamyšlení,
které jí pomůže vymanit se z vlastních duševních pastí,
protože mě štve, jak se trápí.
Snad tahle večeře odstartuje novou kapitolu mé kariéry.
Náš úkol tento týden je pomoct kuchařce
proměnit Bywater Brew Pub ve vietnamský letní klub.
- Jo! - Jo!
Jo!
QUEER TÝM
PRVNÍ DEN
CESTA K PHO-DPUŠTĚNÍ
To je ono.
Jdeme!
Dobrý den!
Ahoj.
Panebože!
- Ahoj. - Hej!
Ahoj, Anh.
Ahoj!
- Jak se máš? - Panebože!
- Jsem Karamo, těší mě. - Ahoj!
Bože můj.
- Kde máš síťky na vlasy? - Ne, to nevadí.
Vítejte v mé kuchyni.
-Co to chystáš? -Banh mi burger?
Tohle je moje slavné phorrito.
Miska polévky pho a burrito.
Můžu si kousnout?
Jo! Dejte si cokoli. Je to k jídlu.
Je z hovězího bůčku, nudlí pho…
- Bože. - …thajské bazalky, cibulky, jalapeños.
- Nalij na to tohle, Karamo. - Dejte si na to omáčku.
Panebože. Sakra, to je dobrý.
To jídlo!
Budu k vám upřímný.
Já jsem obvykle spíš na makaróny v krabičce
a skittles dle denní nabídky.
Ale tohle jídlo?
Viděl jsem ho v hodně restauracích.
Takhle se nikdy nechoval.
Tvoje jídlo je úžasné!
Já jsem tu přes jídlo. Já tu mám všechno zkoušet
a teď se tu zjeví ti hňupové,
popadnou její jídlo a utečou.
To mi dej taky.
Ne! Nechte mi aspoň jednu věc.
Sakra.
Stydím se. Teda ne.
Jak mám dělat svou práci, když nemůžu nic zkusit?
To mě podrž.
Povíš mi o té kouzelné zelené omáčce?
To je bazalková emulze.
Je to jako všechny bylinky, které běžně jíš ve vietnamském jídle,
smíchané do jedné omáčky.
Chutě, se kterými pracuju, jsou založeny na tom, co mi v dětství vařila máma.
Propojovala mě s mou kulturou.
Bylas první narozená mimo Vietnam?
Ano.
Takže mezi mnou a rodinou vždycky byla kulturní propast.
Vietnamskou kulturu jsi tedy doma vnímala jenom…
Skrz tohle jídlo.
Chystám speciální akci, Klub letních večeří.
Bude to trošku jiné než to, co tu normálně vařím.
Snažím se vzdát hold svým vietnamským kořenům
a chci, aby lidé zažili rodinnou večeři ve vietnamském stylu.
Je celá ta večeře pro tvou mámu?
Je. Ještě jsem se nedostala k tomu, abych ji pobodnou večeří uctila,
ale chtěla bych to začít dělat pravidelně.
Ráda vařím, ale abych se více sblížila s hosty,
musím s nimi mluvit, musím za nimi ven,
a já byla uvězněná v kuchyni. Schovávala jsem se.
Jídelní lístek už sis připravila?
Jsi v procesu? Začala jsi zkoušet?
- Většinu jsem vymyslela. - Jo.
Každá vietnamská rodinná večeře má stejné složky.
Je to obyčejná bílá rýže,
pak polévka ze zeleniny nebo masa
a vždycky nějaká nakládaná zelenina.
Talíř čerstvých bylinek a chilli.
Ty musí být, ano.
A pak vegetariánské jídlo čistě ze zeleniny.
- Jaké budeš dělat? - To ještě nevím.
Na tom jsem se zasekla.
Když jsem vyrůstala, vždy jsme mívali zeleninu,
smaženou nebo restovanou nebo něco takového,
takže tuhle díru teď potřebuju zaplnit.
Já se tenhle týden hlásím jako tvůj sous-chef.
- Může být? - Jo!
- Něco vymyslíme… - Jo!
…a budeme si hrát.
Chci jí tu pomoct.
Jít do kuchyně, ušpinit si ruce a začít něco krájet.
- Mňamky! - To je tak dobré. Nádhera.
- Půjdem se mrknout na tvůj dům. - Jo.
Nevezmeme si to s sebou? Měli bychom si to vzít.
- Jsme doma! - Jsme doma!
Tohle je můj dům.
Je rozkošný. Pojďme. Díky, Bobbersi.
Pojďme.
Vítejte v mém starém neworleanském úzkém domě.
- Na to je dost široký. - Máme dost místa.
- Jo. - Je fajn.
To byla tvoje milá maminka?
Měli jsme po celém domě svatostánky pro předky,
a ona každý den v každém z nich zapalovala kadidlo.
- To je krása. - Dvakrát denně.
- Buddhistická věc. - Krása.
Mrzí mě, že jsem s ní poslední roky strávila málo času.
Byla velmi starostlivá.
Vždycky se starala, co všichni jedí.
- Všechny krmila. - Typická asijská máma.
- Vietnamská máma. - Jo.
A mám pocit, že proto jsem taky taková.
- Určitě jsi to zdědila. - Ano.
-Můžeme vidět zbytek domu? - To je obývák.
- Pěkný. - Líbí se mi ten oblouk.
Je to takový pomíchaný prostor.
Máte tam k sobě přimáčknuté pohovky,
jídelní stoly s věcma na dalších stolech.
Nemůže tam ani dýchat.
- Tudy máme kuchyni. - Pěkný malý prostor.
Levandulová nebývá agresivní barva, ale tahle teda je.
Jo.
Anh je tak temperamentní a má tu tolik barev,
ale barvy, co si vybrala…
Nejsem kuchař, ale na vaření potřebuju prostor na lince.
Proto tu mám tenhle stůl.
- Bojuješ s místem? - Hodně.
- Ukaž nám víc! - Dobře.
Podívejte se sem.
- Tohle je ložnice. - Ano.
Anh má… prostor.
Tohle je maličká šatní skříň, a je jediná v celém domě.
Jediná šatní skříň?
Ano, a to je všechno Samovo.
Sam sem dal tuhle tyč na cvičení, kterou téměř nepoužívá,
a na ni dal závěs.
Nikdy nevíš, kdy se bude hodit.
Tohle je naše extra místnost. Tam mám šatnu a sklad na věci.
Nafukovací postel, hromada harampádí a tyč na oblečení.
Tohle není šatna.
To je šílené. Musíme to vyřešit.
Pojďme dál zkoumat.
Buďte tu jako doma.
Co to tu máme?
Lednička jak z nevěstince.
Bomba.
Je to sexuální a nezbytné zároveň.
To je proto, že tu nahoře má červenou krabici.
Ne! Myslel jsem, že…
- Vrať to tam! Ta červená je super. - To je…
Ahoj.
- Tohle mi tak šikne. - Tanny?
Kdo to navrhl? Kdo to koupil?
Nikdy jsi mě nepřitahoval víc,
a ten ocásek, ten jsem netušil, že potřebuju.
Vidím…
Spoustu věcí, které nepoužívám. Vlastně ani nevím, jak se nalíčit.
- Dobrá. - Neznám správné kroky.
- Chceš se líčit? - Ne každý den.
- Ale ráda bych věděla… - Někdy.
Třeba když půjdu ven.
Je fajn umět se vyfintit, když to potřebuješ.
Pro mě krása není cesta, jak si získat vnější uznání.
- Jasně. - Je to cesta pro tebe.
Jo, já nevím.
Mám problém zaměřit se na to, co chci,
protože většinou je můj přístup, že se spokojím s čímkoli.
Snažím se víc hledat, co mám já ráda.
Jo. To se mi líbí. To zkoumám rád.
Vymyslíme spolu něco úžasného.
V každém z nás je krasavice,
která se chce projevit,
a pak se na sebe podíváme do zrcadla a řekneme si:
„Jsem sexy coura!“
Jsem sexy coura!
- Hlasitěji! - Jsem sexy coura!
Aby to slyšeli lidi o tři ulice dál!
Jsem sexy coura!
Jo!
To bylo dobrý!
Ještě „a Tanny navždy“, že jo?
Toni, pomůžeš mi udělat shod?
Říká se tomu shyb.
Mám pocit, že to neumíš použít, takže…
- Rozbiješ to. - Já to zkusím.
Panebože, on spadne.
Já to věděl.
- Bobby to spraví. - Panebože.
Bobby!
- Bobby, musíš něco opravit! - Bobby!
Bobby!
- Co? Trochu se tu rozhlídneme. - Dobře.
- Vidím tady jídelní stůl. - Jo.
Ale řekl bych, že se moc často nepoužívá, co?
Ne. Mám ho, protože chci být schopná
uspořádat večeři pro partu přátel.
Super testovací kuchyně.
Přesně tak bych to chtěla.
Nedostala jsem se k tomu, protože mám moc práce
a málo času trávím doma, chápeš?
Co ty a oblečení? Řešíš ho?
Kdysi ano. Ty halenky se mi líbí. Nikdy jsem je neměla na sobě.
- Jsou hezké. - Jo.
Občas jdu nakupovat a představuju si, že si něco obleču,
ale nevím, kam bych si to brala.
Tak si to koupím a nenosím to
takže pořád mají visačky.
- Můžeš si to vzít k džínům. - Já vím, ale…
- Jako náhradní tričko. - Já vím.
Na vzhledu už mi dlouho nezáleží.
Nevím, co se hodí ke kuchařskému rondonu.
- Dobře. - Chápeš? Jako…
Mám pocit, že se ti stýská po minulosti.
To ano, hodně.
Posledních pět let to bylo jako na horské dráze.
Mám problém žít v přítomnosti
a vytvořit si své nové já.
A už se nechci omezovat.
Jsi vášnivý člověk. Děláš skvělou práci.
Rád bych, aby se to odteď odrazilo i v tvém…
- Jo. - …vystupování.
To bych taky ráda.
Jo.
Zacvič si, tati.
Je to boží!
Mám fotky.
Bože. To je šéfkuchařka Anh?
Jo, je.
Kde je ten člověk?
Najdeme ji.
Jaký byl život po smrti tvé mámy?
Panebože.
Hodně jsem brečela sama v autě.
Byla jsem smutná několik let.
Vrhla jsem se do práce.
Mám smíšené pocity z toho, jak to dopadlo s mým tátou.
Řídil auto, když došlo k té nehodě, při které maminka zemřela.
To jsem nevěděl. To je mi líto.
Měla jsem pocit, že se pak změnil jako člověk.
A žije v Kalifornii, takže nebývá tady,
a teď se znovu oženil
a už si s ním nejsem tak blízká jako dřív.
Mluvila jsi s ním o tom, co cítíš?
Vybírám si svoje bitvy s každým,
ale s ním dost často.
Řekla jsem mu, co jsem chtěla,
ale myslím, že to nebylo přijato tak,
jak jsem chtěla.
Potřebovala jsi a zasloužila by sis určité věci, ale nedostala jsi je.
Jo. To všechno je pravda.
Jo.
- Kdo to sem jde? - To je Sam!
Tak tohle je Sam? Doufám, že to není náhodný cizinec!
Můj partner Sam!
- Pojď ke mně. - Obejmeme se.
Rád tě poznávám, Same.
Řekni nám, proč jsi tuhle krásnou dámu nominoval.
Potřebuje nějaký čas pro sebe, protože růst začíná od nuly,
a já mám pocit, že si nedává čas dostat se k té nule.
- Jo. - Připravena začít?
Připravená!
Jdeme!
Ztráta matky na Anh těžce doléhá
a vážně tvrdě pracuje,
což je vidět i na její domácnosti.
Potřebuje klid
a prostor, kde se může uvolnit.
Chci, aby se doma cítila bezpečně.
Anh je nádherná,
ale vím, že ten zármutek ji tak tíží na srdci,
že zapomněla, jak krásná je.
Můj úkol je pomoct jí cítit se bezpečně ve své esenci.
Šéfkuchařka Anh vytvořila úžasné menu, které potěší všechny místní klienty,
ale její Klub letních večeří
je její první příležitost ukázat světu, kdo opravdu je,
jídla, která ji formovala. Krásný způsob, jak uctít maminku.
V práci nosí jednoduchý outfit,
kalhoty a tričko,
ale je šéfkuchařka.
Je mocná žena. Co chce sdělit světu?
Někdy se vrhneme do práce
ne proto, že ji děláme rádi, ale protože se skrýváme.
Anh stále truchlí nejen po matce,
ale taky proto, že od otce nedostala podporu, kterou potřebovala.
Musí se s tím vyrovnat, aby se mohla uzdravit.
DRUHÝ DEN
SPORÁK JE SVATYNĚ, KDE SE SCHÁZÍM SE SVÝMI PŘEDKY.
Co říkali rodiče na to, že se chceš živit vařením?
Nejdřív se ptali proč.
Prostě Asiati, ano.
Jsou Asiati a všem vykládali, že budu právnička,
doktora v rodině už máme.
- Já to měl stejně! - A já, že ne.
- Jo. - To znám moc dobře.
Bylo mezi tebou a mámou napětí, když jsi byla malá?
Ano, protože nebyla člověk, se kterým bych mohla mluvit
o svých problémech.
Vždycky jsem se bála, že mě bude soudit, kvůli kulturním rozdílům.
Protože byla příliš Vietnamka
a tys už byla příliš Američanka.
Ano. Poslali mě do soukromé školy, kde byli většinou běloši.
Když jsem vyrůstala, bylo mi bolestně jasné,
že jsem jiná, ale mám pocit, že jsem z toho vyrostla.
A když jsem se prosadila jako šéfkuchařka, která se specializuje na vietnamská jídla,
cítila jsem se oficiálně.
- Chápeš? - Jo.
- Žádný stud. - Cítilas uznání.
- Teď jsem na sebe velmi hrdá. - Jo.
Koupila jsem tu restauraci, když mi umřela máma,
takže věděla, že se to děje.
Jsem ráda, že aspoň zahlédla
stezku, kterou jsem se vydala,
ale mrzí mě, že na tu cestu nemohla jít se mnou.
- Můžeme zkoušet? - Ano, prosím!
Pojď ke mně. Vím, že je toho na tebe moc. Promiň.
- To nic. - Je zvláštní, jak jsme si podobní.
Povídali jsme si o tom, jaké oblečení obvykle nosíš
a že už se moc neparádíš.
Ráda se vyparádím, ale formální oblečení pro mě je můj lepší rondon.
Chci vypadat upraveněji,
ale momentálně nevím, jak se lichotivě obléct.
Tolik jsem ještě nikdy nevážila.
- Dobře. - A miluju košile s knoflíky.
Nemůžu je nosit, protože když si vezmu větší,
protože menší jsem nezapnula, vypadám pak tlustě,
a sedí mi jenom tady, ale tady už ne.
Poslyš, jsou krásná.
Chci ti ukázat, jak je vybalancovat,
aby ses ve svém těle cítila sebevědomější.
Jo.
Nečekám, že si Anh do práce vezme plesové šaty,
ale potřebuje, aby ji lidi brali vážně.
Co si obleče na svoji letní večeři?
Chci, aby se cítila elegantně a profesionálně,
a to tady najdeme.
Můžu se podívat?
Dobře. Pojď za mnou, prosím.
- Nádhera. - Jo!
Tohle mailčko povytáhnu.
Ta halenka je fajn. Superpohodlná.
- S džíny je to pořád elegantní. - Jo, rozhodně.
Nikdy si nezastrkuju košili, takže to je novinka.
My, jako menší lidé, se budeme cítit nejlépe,
když vybalancujeme naše proporce,
takže takové malé zastrčení udělá velký rozdíl.
A pak to, že nemáš dole moc úzké kalhoty,
abys ze své výšky vytěžila maximum.
- Vypadáš úžasně. - Děkuju.
V tomhle oblečení se cítím jinak.
- Jo. - Dodává mi sebevědomí.
Chtěl bych, abys to odteď nevnímala jen jako:
„Mám na sobě oblečení.“
- To ti pomůže. - Tam se chci dostat.
- Dobře. - Ano.
- Zkusíme si šaty? - Ano.
Dobře, jdeme na ně.
Už jsem!
- Můžu se podívat? - Ano.
Tak ukaž.
Dobře. Řekni, co si myslíš ty.
Rozhodně nejsou moje oblíbené.
A tohle se mi stává často
u šatů, které mají být střižené na prsa.
Z téhle části nemám dobrý pocit.
Možná kdyby to bylo víc takhle.
Dobře. Jenom rychle něco vyzkouším.
Promiň, teď tě trošku divně obejmu.
Tak jo.
To jo!
Dodali jsme ti pas a boky.
Teď máš ženské křivky.
- Líbí se mi, že mám hrudník. - Je krásný.
Chci, aby jeho tvar respektoval zbytek mého těla.
Ano.
A těma botama jsem posedlý, Anh.
- Řekneš mi, že se ti nelíbí? - Ne. Líbí se mi.
Skvělé! Dodávají ti šmrnc.
Ukazujou tvoji ženskost, ale ne tak okatě.
Souhlasím.
- Těším se, že ti uvařím! - Že?
Budu tvůj malý sous-chef!
Tobě nemusím říkat, kde jsme.
Jo, jsme v práci.
Obvykle je tu víc lidí, co?
Jo. Ale trávím tu spoustu času sama…
- Vážně? - Ano.
- Ráda tu bývám dřív. - Chápu.
Chci to brát jako testovačku.
- Dobře. - Na konci týdne
chce Anh zahájit svůj letní klub,
kde chce ukazovat jídla, na kterých vyrostla
ve své vietnamské domácnosti.
Jediné, co jí ještě chybí, je jídlo na rostlinné bázi.
My tu budeme testovat, bavit se a hrát si.
Líbí se mi, že nejsi striktní a nedržíš se jenom jedné linie.
- To nechci. - Ne, to nejsi ty.
- To ne. - Proto tady nejsme.
- Ten wrap byl úžasný. - Jo.
- Neskutečný. - Děkuju.
Tak znám vietnamskou kuchyni,
že je celá dekonstruovaná a má krásné barvy
a ty si tvoříš svoje.
To na ní miluju.
Testování receptů je moje oblíbená činnost.
Člověk toho spoustu objeví.
Pracovat s někým kreativním a bavit se, to je pro mě nejlepší den.
Vím, že jsme mluvil o receptu z rostlin.
Tohle je novinka.
- Dobře. - Tohle je steak z Beyond Meat.
- Vyzkoušíme ho. - Jasně.
- Jsi pro? - Jo.
- Jsi pro? - Jsem!
Bezva. Sekýruj mě.
Máme tu bazalku, koriandr.
Čerstvou mátu, lehce nakládanou mrkev.
A máme tu naši zelenou omáčku.
Jsi spokojená s tím menu, jak ho máš postavené?
- Vše, co jsem zkusil… - Nikdy nejsem spokojená.
Takže vylaďuješ věci, které už fungují,
a pořád zjišťuješ, jak…
Jo. Když stagnuju a jsem sama se svými myšlenkami,
téměř vždy se rozesmutním.
Když přemýšlím o minulosti, je mi z toho smutno.
Abych to aspoň trochu dostala ven,
pořád něco měním na svém jídle.
Někdy je to něco jako rozptýlení,
abys nemusela řešit své pocity?
Jo. Vkládám tolik úsilí do toho, co dělám tady,
že se po odchodu z práce cítím úplně vyčerpaná.
A doma jsem prostě jako shnilá švestka.
Nemám vztah se svou matkou,
ale mám takové chvíle, když připravuju polské jídlo,
kdy jsem prostě…
Okamžitě se vracím k tomu, jak jsem se cítil jako dítě,
když jsem to poprvé zkoušel, viděl, jak se to dělá,
ten rituál, jak se to připravuje na stůl.
Vždycky.
Moje máma mě nechávala pomáhat s malými věcmi.
Mohla jsem loupat krevety nebo promýt rýži
nebo jsem se koukala.
Když to jídlo dělám, představuju si to.
- Ale je to i zábava. - Jo.
Cítím, slyším a chuťově vnímám všechno tak, jak to bylo tehdy.
Pamatuju si to jako včera.
Je to smutné i radostné a vnímám, že obojí může koexistovat.
Jo.
Možná při vaření nemusíš zapomínat na to špatné,
můžeš vzpomínat na to dobré.
Připravit mámino jídlo a sdílet ho s ostatními
je při procesu truchlení tak důležité,
protože je to proces. Neskončí, když se jednou probudíte.
Někdy jste šťastní, někdy smutní. Ale vždycky toho člověka můžete ctít.
Jen doufám, že bude i dál tak osobní, jak to jenom půjde.
Tohle používám do marinády.
- Granulovaný česnek. - Citronová tráva.
Perfektní.
Používám stejný díl tamari a maggi.
Jo.
A náš skvělý šalotkový olej.
- Stačí troška. - Dobře.
To je všechno.
Obvykle marinuju běžné hovězí.
- Měli bychom ho obalit? - Asi ano.
- Perfektní. - Všechno to tam smícháme.
- Teď to můžeme dát na pánev. - Dobře.
Tak jo!
- Vidíš, že křupaví. - Trošku nám hnědne.
To mám radost.
Servírování je jednoduché.
- Zkusíme to. - Voní to dobře.
Skvělé, to je nádhera.
Mám ráda bylinky jako první a pak nakládanou zeleninu.
Pak dávám maso.
- Poslední smaženou cibulku. - Poslední cibulku.
- Ať to křupne. - Pak omáčka.
- Jo. - Jasně, omáčka.
- Nezapomenout na omáčku. - A…
Nepoznám rozdíl.
To je fakt neuvěřitelné. Je to jako maso.
To je fakt dobrý, co?
Panejo.
Jak to doplní tvoje celkové menu pro tu večeři?
Mohla bych použít stejné koření, stejnou marinádu,
a pak tam bude bílá rýže, lidi si to můžou dát s čímkoli. Jo.
Měla jsem štěstí na svoji mámu a na to, jak nás krmila.
- Jo. - Ovlivnilo to můj život.
A když dělám podobnou večeři, chci se dostat z deprese
a vypadnout z kuchyně
a víc komunikovat s hosty.
- Jo. - Tahle večeře je pro mě.
- A pro mámu. - Jo.
- Víš? - A pro kulturu.
TŘETÍ DEN
POKUD NÁS NĚKDO HLUBOCE ZRANÍ, NEZOTAVÍME SE, DOKUD NEODPUSTÍME.
Onehdy se mi zdálo o tvém jídle.
- Vážně? - Nedělám si srandu.
Děkuju.
Je pro tebe relax, když vaříš?
Je, ale pak se do toho ponořím a ztratím se
a pak si říkám: „Sakra. Už pracuju dlouho a jsem ***** unavená.“
Jo.
Nemáš čas na sebe.
Jo, ale hlava se mi trochu pročistí.
Jo.
Chci se vrátit k tvému otci. Byli jste si blízcí?
- Byli. - Ano?
- Jo. - Byla jsi tatínkova holčička?
Byla, a hodně to ovlivnilo náš vztah, když máma umřela.
Cítila jsem, že už to není ten samý táta.
Co udělal tvůj otec,
že jsi měla pocit, že jsi ho ztratila?
Rychle se znovu oženil.
Netrvalo to dlouho po maminčině smrti, tak…
- Jak dlouho? - Šest měsíců.
- Chápu. - Jo.
A celé to držel v tajnosti.
Jo, mám kolem toho spoustu pocitů.
Takže ty jsi prožívala zármutek
a od něj ses cítila odmítnutá.
Jo.
Pořád ho miluju.
Ale když tě zraní tví nejmilovanější,
je nejtěžší s nimi mluvit, víš?
- Jo. - Jo.
Jediný způsob, jak napravit zradu, je získat odpovědi.
Takže teď budu mluvit s tátou?
- Jo. Zavoláme mu. - A on s tím souhlasil?
- Jo. - Mluvils s ním?
- Ano. - Panebože.
Mám velký problém mluvit s rodinou o tom, co cítím.
Jo. Chci, abys mohla říct:
„Tvoje rozhodnutí ovlivnila, jak se já ještě dnes cítím.“
Jo.
Abys to mohla vyjádřit.
- Aby ses cítila bezpečně. - Jo.
Abys mohla odhodit, co potřebuješ,
a to bude velký krok k uzdravení.
Když jde o rodinu, někdy je snazší
nezaměřovat se na to, co vás rozděluje, neřešit to.
Anh se té bolesti drží
a vaření používá jako rozptýlení od toho,
aby se nemusela zabývat tím, co ji trápí.
Aby se posunula dál,
musí konfrontovat ten vztah, před kterým se skrývá.
Ten se svým otcem.
Panebože.
Haló?
Ahoj, tati.
ANHIN OTEC
Dlouho jsme se neviděli.
Vypadáš zdravě.
Chceš, abych mluvil za tebe? Pro začátek?
- Zdravím. - Jo.
Jsem tady s kamarádem.
Dobrý den.
Jak se máte? Říkala, že byla tátova holčička.
- Jo. - To víte. A táta jí chybí.
Tohle je pro vás dva příležitost si promluvit.
Pořád jste pro?
Jo. Jsem pro.
Skvělé.
Dobře.
Pořád nechápu, proč jsi mi lhal o své svatbě.
Ne, já jsem ti nelhal.
A to je…
Nepozval jsi mě a o té svatbě jsi mi řekl, až bylo po ní,
to je lhaní.
A já jsem měla pocit, že jsi zapomněl na mámu i na nás.
Měla jsem pocit, že nás opouštíš.
A nevím, proč jsi to udělal.
Proč jsi to udělal?
Jsem tu, abych vás oba podpořil a pomohl k dobrému dialogu.
Je vám líto, že se vaše dcera cítí takhle?
Jak bych ti měl pomoct?
Jenom od tebe chci slyšet pravdu.
Říkals, že jedeš do New Orleans, vzpomínáš?
A pak jsi odjel a vzal si tu ženu.
Měli jste oslavu, na Facebooku byly fotky.
Bylo to ponižující.
Bylo to… Měla jsem pocit,
žes mě tam ani nechtěl.
Proč ti na ní záleží víc než na mně?
Pokud ve vietnamské kultuře dítě takhle mluví s rodičem…
Je to neuctivé.
Já nevím.
Takhle je to vždycky, když spolu mluvíme.
Nemůžeš prostě říct:
„Omlouvám se, miluju tě, jsem tvůj táta a je mi to vážně líto.“
To je vše, co potřebuju. Nepotřebuju výmluvy ani…
Kdybych ti tehdy řekl, že si ji beru,
zlobila by ses na mě.
Proto jsi lhal? Protože ses bál, že budu naštvaná?
Proto jsem to musel tajit.
Dobře se o mě stará.
Vidím dobrou ženu.
Zkus to pochopit.
Byl jsem tak osamělý
a už jsem tam nemohl žít.
Nechci vidět nic spojeného s tvou matkou,
protože bych se cítil…
Smutný, v depresi, já vím.
Kdybys nám řekl, že s tou ženou chceš být
a potřebuješ, aby se o tebe starala,
samozřejmě bychom to přijali.
Je mi líto, že se spolu nebavíme.
Udělal jsem chybu.
Je mi líto, že jsem to neřekla dřív. Opravdu, protože mi chybíš
a chci se s tebou cítit příjemně,
a to nešlo, dokud jsme si to nevyříkali.
Omlouvám se za to.
Děkuju.
Přijímám.
Chci ji za všemi vzít,
seznámit ji se se všemi členy rodiny.
Myslím, že uplynulo dost času na to, abychom se o to pokusili.
Mám tě rád.
Já tebe taky, tati.
Dobrá, zavoláme vám později, ano?
Ať se daří. Nashle.
Ahoj.
Jak se cítíš?
- Zbavila ses pořádné zátěže. - Jo, to rozhodně.
Zhluboka se nadechneme.
Protáhni se. Tohle byl kus osobního růstu a uzdravení.
Dobrá práce.
Jo.
- Pořád truchlí. - Jo.
Smutné je, že tvůj otec utekl před smutkem.
Neměl nástroje a jazyk k tomu, aby tě podpořil,
ale důležité je, žes měla možnost říct svou pravdu.
- Teď se určitě cítíš silnější. - Ano. Rozhodně.
Ale teď je to na mně, že?
Vydat se na cestu odpuštění.
Nikdy si nemysli, že nesmíš o věcech mluvit
a sdílet svoje pocity.
Zůstaň pevná jako teď tady.
Cítím se mnohem líp.
- Dobře. - Jo, cítím se líp.
Děkuju.
Anh je velmi temperamentní,
ale v jejím domě není vůbec nic, co by říkalo:
„Tenhle dům patří Anh.“
I když je to dost úzký prostor,
dal jsem na strop tapetu, protože přitahuje pozornost
a opticky to ten prostor zvětšilo.
Vypadá to skvěle a já už se těším, až to Anh uvidí.
Jo.
- Jsme tu, v Salon Society. - Dobře.
- Ano. - Děkuju.
Dobře.
Posaď se sem.
Dáš si kafe? Vodu, čaj? Nebo co třeba Arnolda Palmera?
Jsem v pohodě.
Tak jo. To je vlasů.
Hodně.
- Máš nádherné vlasy. - Děkuju.
Jak to vydržíš, denně se dívat na tak přitažlivou dámu?
Jsi unavená?
Moc se na sebe do zrcadla nedívám.
Nízká sebevědomitida?
- Jo. - Na to mám lék.
Musíme se na ni podívat a říct…
Rozhodně.
- „Podívej se na mě.“ Chápeš? - Dobře.
Takže si jdeš po své práci
a naposled jsi byla u kadeřníka kdy?
Asi loni touhle dobou.
Když už tam jdu, nechci nic šíleného,
ale v minulosti už jsem měla ofinu.
V minulosti jsi měla ofinu.
- Ano. - Ano.
- Odbarvila jsem se na blond. - Ano?
A oholila jsem si vzadu vlasy.
Mělas podholené vlasy!
Co kdybychom vepředu udělali delší ofinu.
Je hezké trochu ubrat na délce.
A pak to pořádně sestříháme.
A taky trochu světlejší hnědé, abychom rozjasnili obličej.
- Bude to nenáročný účes. - Dobře.
- Jo.
Vidím, že Anh se necítí tak nádherně, jak by mohla, uvnitř ani venku.
Uvolni se v práci, uvolni svou náladu…
A jsou pryč.
Nerada o sebe pečuje, takže tu úžasnost musíme rozproudit.
Musíme si dát taneční pauzu.
To, že zažíváme ztrátu, smutek, žal, zlomené srdce,
neznamená, že si nemůžeme užívat života.
Jsi v pořádku?
- Dobře. - Jenom přemýšlím.
Aha. O čem, zlato?
- O dnešním rozhovoru s tátou. - Co se stalo?
Vzájemně jsme se omluvili
za spoustu věcí, o kterých se dlouho nemluvilo.
Kdykoli spolu mluvíme,
snaží se omluvit to, co se děje, ale tohle bylo dobré.
Cítila jsem, že jsme konečně na stejné vlně, že chceme…
překonat to šílené trauma.
To, čím jste si prošli, je tak…
Prostě… Neexistuje…
žádný návod pro takovou náhlou traumatickou ztrátu.
Spousta lidí zažije ztrátu a pak už spolu nikdy nemluví.
Přesně. Naši byli starší, když mě měli,
takže už není nejmladší.
Bude mu 80.
Dost jsem se bála, že kdybychom se nestihli usmířit,
litovala bych toho.
Moje babička říkávala: „Ať slunce nezapadá nad tvým hněvem.“
Četl jsem jednu knížku,
a tam se psalo,
že když už známe příběh svého traumatu a své bolesti,
pak součást toho procesu je prostě to pustit.
Nemusíš se pořád vracet, aby ses v tom dokola utápěla.
Je to důležité, protože díky tomu jsi, jaký jsi, ale…
- Nemusíš nést tu bolest. - Nemusíš se pořád trápit.
„Ten starý příběh už si nebudu říkat.“
To je pravda.
- Dnes přesouváme hory. - Mám dost!
Jsme jako Whitney a Mariah v Princi egyptském.
A ta barva je super. Bude to sexy.
Jo.
Jdeme na obočí, zlato.
Anh je sexy.
Anh je sexy jako srpnové léto v New Orleans.
Panebože.
To se mi líbí.
Mám pocit, že někdy bojujeme
s představou vlastní přitažlivosti,
ale nejen vnější, ale i vnitřní, víš?
- Ano. - Jsi skvělý člověk.
Někdy jsi na sebe tvrdá.
Cítím to, vidím to a největší naděje v mém queer srdíčku je,
abys po téhle zkušenosti byla k sobě laskavější,
protože jsi dobrý člověk, dříč,
úžasná dcera a jsi skvělá taková, jaká jsi.
Děkuju.
- Připravená? - Ano.
Panebože. Tři, dva, jedna. Tady jsi.
Panejo!
A můžeš si to dát takhle nebo takhle.
To se mi líbí.
Super. Panebože! To je boží. Ten make-up je skvělý.
Běž blíž.
Sestříhal jsem to, aby to při práci šlo stáhnout.
Jo, dobře.
Uděláš takhle a dáš si tam skřipec.
Jo! Panejo, ta ofina mi chyběla.
- Chyběla? - Jo, chyběla.
Jo. Moc se mi líbí.
- Sexy. - Coura!
Jo!
ČTVRTÝ DEN
PŘI JÍDLE JDE O PÉČI:
NEJEN FYZICKOU, ALE I EMOCIONÁLNÍ.
- Hele. - Tobě to tak sluší!
Panebože. Ta ofina je parádní.
- Připravená jít dovnitř? - Jo!
Tak jo, můžeme?
Překvapení.
Bože můj.
- To je nádhera. - Ano.
Cože?
Hashtag stropy s tapetou…
- Proboha. - …jsou úplně nejlepší.
- Opticky zvyšují místnost. - Jo, rozhodně.
- Sam bude nadšený. - A ten gauč!
- Ten gauč je úžasný. - Líbí se ti?
- Připadám si jako v módní restauraci. - Jo.
Hej!
Spousta různých struktur, spousta přírodních materiálů.
Pořád je tu oltářík s tím samým kadidlem.
Pomeranče. Chtěl jsem vytvořit výjimečné místo pro tvou maminku.
- Bože! - Ať pokaždé, když přijdeš…
Do toho moje máma doma zapichovala vonné tyčinky
ve svatostáncích našich předků.
Tohle by se jí líbilo.
Je to nóbl.
Hlavně nezapomeň, jak je na tebe hrdá.
- Moc ti děkuju. - Není zač.
- Můžeme jít dál? - Jo!
Jo? Dobře.
To je nádhera.
Ty talíře!
Bože, rautový stůl!
Jídelna je tady a obývák tady.
- Chtěl jsem to prohodit. - Dobře.
Chtěl jsem ti dát prostor pro hosty,
a tohle je blíž ke kuchyni, tak to dává větší smysl.
- Ano! - Funkční a hezké.
Panebože!
Fakt se mi to líbí.
Vydáme se do tvé kuchyně…
Bože!
Do tvé kuchyně.
Je tu tolik světla.
Je to skvělé. Panebože.
- Nová lednice. - Supr!
Nová myčka. Skvělé nové spotřebiče Smeg.
Magnety na nože!
Celá zeď na hrnce a pánve. Ne jenom jeden kolíček.
- Nádhera. - Boží!
- Máš víc místa na lince. - Panebože!
Já to žeru!
- Teď se tu můžeš zhluboka nadechnout. - Jo.
Všechny ty barvy mi připadaly jak na koleji.
- Jo. - Tohle je sofistikovanější.
Zkušební kuchyně na tvé letní večeře.
Jo!
Kluci, to je dokonalé.
- Tyhle reakce miluju. - Panebože!
Ten strop je úžasný.
Zlato, tohle je fakt smyslný pokoj.
- Panebože! - Ty jo!
- Erotická atmosféra! - Nenapadlo by mě dát postel sem.
Z hlediska proudění je vždy lepší postel proti dveřím,
ať energie proudí dovnitř a ven z místnosti.
- Tohle je veliká postel. - Je skvělá. Jo.
Víte, co zaujalo mě?
Ty detaily na futrech.
Rozbili to.
Což mě přivádí k mojí lekci na posteli.
- Naučíme se choreografii. - Fajn.
- Nerozhaž to. - Je to takhle…
Raz, dva, tři, čtyři, pět.
- Krása, že jo? - Jo.
Budeme si povídat o tom, co dělat s obličejem.
- Jo. - To bude naše lekce.
Dobře.
Vezmeš si ubrousek
a setřeš přebytečnou řasenku.
- Nepotřebuješ tolik řasenky. - Jo.
Snažím se mířit jenom na konečky.
Ne na celé?
- Konečky budou hezčí. - Dobře.
Nahoru.
Vypadá to skvěle. Zkus to na druhé straně.
To je ono. Super. Teď nakroutit, dokud jsou vlhké.
Ano, královno. Jde ti to skvěle.
Parádní řasy.
Vypadá to skvěle.
Anh, když se cítíme pod tlakem,
když jsme ve stresu,
máme vnitřní moudrost, která ví, jak se o sebe postarat,
umí odpustit sama sobě.
To je tvoje vnitřní sexy coura.
Protože já tu nebudu pořád jako tvůj kmotříček víla. Zing!
- Ahoj, krásko. - Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře.
- Jo.
Když jsme přišli,
říkala jsi mi, že je toho hodně, co tě tíží.
A když jsem tě viděl, jak sama sebe podporuješ,
když ses za sebe postavila a řekla, co cítíš,
to byl vážně silný moment.
Věděla jsem, že už to v sobě neudržím.
Je zvláštní, jak táta vytáhl to, že normálně s ním tak nemluvím,
protože je to neuctivé,
a mě to ještě víc popohnalo, abych řekla, co jsem chtěla.
Dobře.
Proto se náš vztah rozpadl,
kvůli tomuhle konstruktu, který není skutečný.
Snažila jsem se s ním navázat osobní kontakt,
což je něco, co se mi nikdy nepodařilo
s matkou za celý život a s otcem teď.
Dobře.
Nechci, aby to s ním takhle pokračovalo.
- Ano. - Mám z toho lepší pocit.
- Já taky. - Jsi dobrý.
- Ty jsi taky skvělá. - Jsi dobrý.
Ty jsi dobrá.
- Probereme večer? - Ano.
- Je to tvá první opravdová letní večeře. - Je.
Protože je první,
asi by bylo fajn, kdyby sis vzala něco jako rondon.
Možná trochu jednodušší, ale ne ležérní.
- Jo. - Vymyslíme to.
Dobře.
- Bože můj. - Ahoj, Same.
- Ahoj. - Ohromený? Dej si čas.
- Jsem tu správně? - Jsi! To je tvůj domov.
- Je to úžasné. - Teda. Panebože.
Nemůžu se dočkat, až uvidíš Anh.
Tohle je vážně parádní. Jenom si tu…
- Tak jo, kluci. Ahoj, Same! - Ahoj, Tane.
- Ahoj. Jak se máš? - Rád tě vidím.
- Skvěle. - Počkej, až ji uvidíš. Je nádherná.
Takže, Anh?
Didi! Panebože!
Jo, sexy!
- Same! - Hej!
- Ahoj. - To je super.
Vypadáš úžasně!
- Jo! - Nečekala jsem tě.
Pusu!
Hurá, pusa!
- Same, posaď se! - Posaď se.
- Tak… - Vypadá dobře, ne?
Vypadá úžasně. Zlato, vypadáš báječně.
Budeš vařit, takže nám něco chybí.
Vydrž chviličku.
- Bože, bude to čepice? - Diadém!
Jenom poslední drobnost.
Nemůžeš být elegantní šéfkuchařka bez…
Krásné!
- Proboha. - Šéfkuchařský rondon!
- Panebože! Cvočky! - Jo.
Jo, královno.
To je super!
- To je krása! - Vypadá tak profesionálně.
- Díky. - Můžeš jít.
To je tak milé.
Já řeknu „letní“ a vy „coura“.
- Letní! - Coura!
NOVÁ ANH
JÍDLO JE IDENTITA, OTISK TOHO, KÝM JSTE.
Klub letních večeří!
Tohle je nejzajímavější část neworleanského společenského kalendáře.
Kulinářská extravagance, dá se říct.
Vítejte opět v mé kuchyni.
Vy dva rozdejte jídelní lístky.
Tak jo. Chci tyhle sezamové rýžové krekry trošku vylepšit
tímhle hořákem.
- Jo. - Kveteme.
Pobíháme, připravujeme, naléváme vodu,
rozdáváme lístky, zdravíme se. Máme spoustu práce.
Potřebuju horkou kávu pro šestku, hned.
Najdi někoho zepředu.
- Kde jsou drcené arašídy? - Jakmile to vyjde…
Anh je nervózní. Dneska jen nevaří.
Musí bavit hosty. Musí jim říct, o co tu jde.
Ještě musím poslat první chod, ústřice.
Nejdřív se musí upéct.
Je na nich máslo a jarní cibulka
a pak je posypeme arašídy.
Vzdá své mámě hold tím nejkrásnějším způsobem
a já vím, že na ni bude vážně hrdá.
- Tak jak se cítíš? - V pohodě.
Nervózní, ale jde to. Těším se.
- To zvládneš. - Jo, Jsem připravená.
- Rozhodně. - Jasně.
A nezapomínáme delegovat úkoly,
aby ses tu moc nezdržovala a mohla se bavit s lidmi.
- Protože jsi co? - Šéfová, sexy coura, Anh Luu. Jo.
Do toho ty sexy couro, pozdrav je!
Trik s ofinou!
Tak. Děkuju. To je ono. Už je dobrá.
Všechny vás zdravím.
Děkuju, že jste přišli na tuhle moji velmi speciální večeři.
Chci se s vámi podělit o to, jak jsem běžně večeřela,
když jsem vyrůstala ve vietnamském domě.
Strávila jsem úžasný týden s těmihle novými přáteli.
Jo.
Sblížila jsem se sama se sebou a se svou maminkou, která zemřela,
a tahle večeře je na její počest.
A cítím, že jsem se na ni při přípravě tohoto jídla vážně napojila.
Budeme jíst částečně rukama,
částečně hůlkami, částečně lžící.
Dneska jsme tu všichni jako rodina. Budu tady venku s vámi.
- Jo! - Dobrou chuť.
- Máme tě rádi! - Miluju tě, Anh!
Anh má dnešní večer všechno pod kontrolou.
Je ve svém živlu
a já na ni nemůžu být pyšnější.
Panebože!
- Chutnají vám? Výborně. - Vynikající.
Moc vám děkuju. Dobrou chuť.
Chci, abyste si ušpinili ruce, ano?
Je hezké ohlédnout se zpátky na jídlo, které vás formovalo,
na vaše rodinné rituály,
a to Anh dělá a bude dělat dál.
Může to sdílet se světem
a je to krásný dar pro každého, kdo má štěstí a její jídlo zkusí.
Mám vás ráda. Jsem ráda, že jste přišli.
- Co si myslíte o tom Beyond Meat? - Potřetí si přidávám.
- Je to skvělé jídlo! - Díky moc.
Paráda.
Když jsme se s ní seznámili, byla tak trochu v depresi.
Pořád truchlila nad ztrátou své mámy
a nevěděla, jak ty pocity zpracovat.
Ale tenhle týden se jí to podařilo
a už ji nic nedrží.
Měli bychom to zopakovat, že? A často.
- Jasně. - Jo.
Má sílu a ví, že na jejím hlasu záleží.
A nenechá nikoho, aby dělal, jako by nezáleželo.
Lásko, díky za všechno.
Pa!
Myslela jsem, že v tom psychickém stavu zůstanu vážně dlouho.
Je skvělé vědět, jak se s tím můžu vyrovnat,
a mít odvahu vyjít vstříc sama sobě.
Cítím se jak znovuzrozená.
- Mám tě rád. - Já taky.
Bože, moc děkuju.
Podpořili jsme Anh, mám plné bříško,
ale teď je čas, aby to zvládala sama.
Má na to.
- Ahoj, lidi! - Na viděnou!
Těšilo nás. Tudy?
- Ahoj. - Pa!
- Nashle!
Třičtvrtě na panáka!
Mám pro vás tipy na své oblíbené bylinky.
Začnu koriandrem, nejčastěji používanou bylinkou na světě,
a taky nejkontroverznější.
Rozmarýn. Je dost tvrdý a potřebuje déle povařit,
aby uvolnil chuť a pěkně změkl.
Máta. Mnohem víc než jen ozdoba na creme brûlée
s jedinou malou jahůdkou.
Kopr. Najdete ho v každé sklenici s něčím naloženým.
Petržel. Nasekejte ji pěkně na jemno a oživí každé jídlo.
A pokud vám nevoní z úst, dejte si lístek.
Rád bych vám řekl víc, ale bohužel mi došel tymián.
Počkat. Nedošel.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková
Já řeknu „sexy“, ty řekneš „coura“.
- Sexy! - Coura!