‫מוציא מנה!‬
‫טוב, לשטוף ידיים…‬
‫מישהו הכין את המרינדה של זה?‬
‫ניו אורלינס היא…‬
‫היא כלבה, אבל היא הבית שלי.‬
‫הגיבורה שלנו השבוע היא אן לו.‬
‫אני בת 35…‬
‫- אן -‬
‫ואני השפית הראשית בבר מסעדה "בייווטר".‬
‫אני מבשלת מאכלים‬ ‫וייטנאמיים דרומיים עתירי דמיון.‬
‫זה לא "פואו". זה "פו".‬
‫"סאם, החבר של אן‬ ‫מזה שלוש שנים, המליץ עליה כי הוא רוצה‬
‫"שהיא תתחיל לבטא‬ ‫את עצמה שוב מבחינה רגשית ויצירתית."‬
‫לעסות לך את כפות הרגליים?‬ ‫-כן.‬
‫נמשכתי אל אן ממבט ראשון.‬
‫- סאם, בן זוגה של אן / הממליץ -‬
‫היא נראתה לי יפה‬ ‫ולדעתי היא אחד האנשים הכי כיפיים שפגשתי.‬
‫סאם הוא מיוחד מאוד.‬
‫הוא האדם שהכי תומך בי‬ ‫והמעריץ מספר אחת שלי.‬
‫נהדר, כפות הרגליים שלך לא מסריחות.‬ ‫-תודה.‬
‫לא בילינו הרבה ביחד לאחרונה.‬
‫אני פשוט עובדת המון.‬
‫"אן לא זוכרת את הפעם האחרונה שהסתפרה.‬
‫"היא הולכת עם שיער אסוף,‬ ‫כדי לא לטבול אותו במרק."‬
‫זה נוהג טוב בעבודה.‬
‫"משפחתה של אן איבדה את ביתה‬ ‫בהוריקן קתרינה ועברה לפורטלנד,‬
‫"שם התקדמה אן בתחום הבישול.‬
‫"בשבוע שבו הפכה אן‬ ‫לבעלים של המסעדה הראשונה שלה,‬
‫"נהרגה אימה בתאונת דרכים‬ ‫כשהייתה בנסיעה עם אביה של אן."‬
‫בקשר למותה של אימי,‬ ‫אני חושבת הרבה על "מה היה יכול להיות".‬
‫היחסים ביני לבין אימי לפני מותה‬
‫היו שבחרתי לעבוד הרבה‬ ‫ולא בילינו הרבה ביחד,‬
‫והלוואי שהייתי יכולה להיות איתה עוד.‬
‫לאחר מכן השקעתי את עצמי בעבודתי.‬
‫המתח שהתחלתי לחוות אז‬ ‫היה גבוה יותר מאי פעם בעבר.‬
‫אלוהים, רק המחשבה על המצב שבו הייתי‬
‫גורמת לי להיות נסערת, כי…‬
‫זה היה נורא.‬
‫"הלחץ הגובר של העבודה כשפית‬ ‫ובעלים של עסק היה פשוט יותר מדי.‬
‫"אן מכרה את המסעדה שלה וחזרה לניו אורלינס,‬
‫"בתקווה להחלים ולמצוא את עצמה שוב."‬
‫אוי, אן…‬
‫רוב החברים שלי, שהכירו אותי קודם לכן,‬
‫חשבו עליי בתור אן הכיפית, מסמר המסיבה,‬
‫ואני כבר לא כזאת.‬
‫כל אדם מעבד אבל בדרך משלו.‬
‫אין לה יחסים ממש טובים‬ ‫עם חלק מקרובי משפחתה,‬
‫וזה מפריע לה.‬
‫לאחר מותה של אימי,‬ ‫גילינו שהיא הייתה הדבק שאיחד את משפחתנו,‬
‫והתרבות הווייטנאמית‬ ‫מתגאה בקשרי משפחה הדוקים,‬
‫אבל אני מרגישה בודדה,‬
‫וסביר שזה מאחר שהרחקתי את עצמי,‬
‫כי העדפתי פשוט‬ ‫להדחיק את זה מאשר להתמודד עם זה.‬
‫"למרות שהיא גאה באוכל שהיא מכינה,‬
‫"הבישול של אימה חסר לה.‬
‫"אן התחייבה לבסוף לערוך את סעודת הקיץ,‬
‫"אירוע פרטי במסעדה, כדי להציג‬ ‫את הבישול הווייטנאמי של אימה."‬
‫כרגע אני מבשלת אוכל משודרג של בר‬ ‫אבל אני רוצה להראות שאני מסוגלת ליותר מכך‬
‫ולהכין ארוחת ערב‬ ‫שלא מצפים למצוא בבר מסעדה.‬
‫במשך חמש השנים האחרונות‬ ‫אני מסתתרת ונמצאת בדיכאון‬
‫ואני מרגישה כמו אוגר‬ ‫שאינו יכול לרדת מהגלגל שלו.‬
‫אני מקווה שלאן‬ ‫תהיה הזדמנות להקדיש זמן למחשבה‬
‫באופן שישחרר אותה מכבליה הנפשיים,‬
‫כי מבאס לראות שקשה לה.‬
‫נקווה שארוחת הערב הזאת‬ ‫תזניק את הפרק הבא בקריירה שלי.‬
‫"אז משימתנו השבוע היא לעזור לשפית הזאת‬
‫"להפוך את בר מסעדה 'בייווטר'‬ ‫למועדון סעודת הקיץ הווייטנאמית!"‬
‫כן!‬
‫- עין קווירית -‬
‫- היום הראשון -‬
‫- הדרך למחילה עוברת פו -‬
‫הנה הוא.‬
‫בואו!‬
‫שלום!‬
‫אלוהים!‬
‫שלום!‬
‫שלום, אן.‬
‫שלום!‬
‫מה שלומך?‬ ‫-אלוהים!‬
‫אני קראמו, נעים מאוד.‬ ‫-שלום!‬
‫אלוהים.‬
‫איפה הרשת לשיער, מלכה?‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫ברוכים הבאים למטבח שלי.‬
‫מה את מכינה?‬ ‫-באן בורגר?‬
‫זהו הפו-ריטו המפורסם שלי.‬
‫מדהים.‬ ‫-קערה של פו בתוך בוריטו.‬
‫אפשר לקחת ביס?‬ ‫-כן! תאכלו הכול. זה בשבילכם.‬
‫זה עשוי מקיבת בקר, אטריות פו…‬
‫אלוהים.‬ ‫-ריחן תאילנדי, בצל ירוק ופלפל חלפניו.‬
‫שפוך שם חלק מהדבר הזה, קראמו.‬ ‫-שפוך על זה את הרוטב.‬
‫אלוהים, זה ממש טעים.‬
‫האוכל הזה!‬
‫אגיד לכם את האמת, אנשים.‬
‫החך שלי מתאים יותר‬ ‫למטבח שמבוסס על מקרוני בקופסה‬
‫ועל מנה של סקיטלס.‬
‫אבל האוכל הזה?‬
‫הייתי איתו באין ספור מסעדות‬ ‫ומעולם לא ראיתי אותו מגיב כך.‬
‫האוכל שלך מדהים!‬
‫אני איש האוכל,‬ ‫שאמור לנסות את כל הדברים האלה,‬
‫ואז הליצנים האלה באים,‬
‫לוקחים את האוכל‬ ‫של שף אן ופשוט מסתלקים להם.‬
‫תן לי גם את זה.‬
‫לא! תשאיר לי לפחות דבר אחד.‬ ‫-לא ייאמן.‬
‫אני מתבייש. לא ממש.‬
‫איך אני אמור לבצע את תפקידי‬ ‫אם אני לא יכול לטעום שום דבר?‬
‫שאני אמות.‬
‫את יכולה לספר לי על רוטב הקסם הירוק הזה?‬ ‫-ובכן, זה רוטב ריחן.‬
‫הוא כולל…‬
‫את כל עשבי התיבול‬ ‫שאוכלים בארוחה וייטנאמית, בדרך כלל,‬
‫משולבים ברוטב אחד.‬
‫כל הטעמים שאני עובדת איתם‬
‫הם טעמים שמבוססים על האוכל‬ ‫שאימא שלי בישלה לי כשגדלתי.‬
‫היא הייתה החיבור שלי לתרבותי.‬
‫את הראשונה במשפחתך שנולדה מחוץ לווייטנאם?‬ ‫-כן.‬
‫אז תמיד היה פער תרבות ביני לבין משפחתי.‬
‫אז הדבר היחיד‬ ‫שקיבלת בביתך בקשר לתרבות הווייטנאמית…‬
‫הוא האוכל הזה.‬
‫בקרוב אכין ארוחת ערב מיוחדת,‬ ‫בשם "מועדון סעודת הקיץ",‬
‫שתהיה שונה קצת‬ ‫ממה שאני מכינה כאן בדרך כלל.‬
‫אני מנסה להביע כבוד‬ ‫לשורשים הווייטנאמים שלי‬
‫ואני רוצה שאנשים יחוו‬ ‫ארוחת ערב משפחתית בנוסח וייטנאם.‬
‫ארוחת הערב הזאת היא לכבוד אימך?‬
‫כן. עדיין לא ממש עשיתי ארוחה כזאת לכבודה,‬
‫אבל זה משהו שאני רוצה‬ ‫לנסות לערוך באופן קבוע.‬
‫אתה יודע, אני אוהבת לבשל,‬ ‫אבל כדי להתחבר יותר לאורחים שלי‬
‫אני צריכה לדבר איתם ולהיות איתם שם בחוץ,‬
‫ועד עתה הייתי תקועה במטבח. הסתתרתי.‬
‫כבר החלטת על התפריט?‬
‫את עובדת על זה? כבר התחלת לנסות דברים?‬
‫החלטתי כבר על רובו, אבל…‬ ‫-כן.‬
‫תראה, בכל ארוחת ערב‬ ‫וייטנאמית משפחתית יש את אותם מרכיבים.‬
‫תמיד יש אורז לבן פשוט,‬
‫ויש מרק ירקות או מרק בשר,‬
‫ותמיד יש חמוצים.‬
‫תהיה שם צלחת‬ ‫של עשבי תיבול טריים ופלפל צ'ילי.‬
‫עשבי התיבול הטריים הם חובה.‬ ‫-כן.‬
‫ומנה לצמחונים, רק מירקות.‬
‫מהי המנה הצמחונית שלך?‬ ‫-אין לי כזאת עדיין.‬
‫זה החלק שבו אני תקועה.‬
‫כשגדלתי תמיד הייתה בבית מנה צמחונית‬
‫שהייתה מוקפצת, מטוגנת, או משהו כזה,‬
‫אז זהו חור שאני צריכה למלא.‬
‫אני רוצה להתנדב לתפקיד הסו-שף שלך השבוע.‬
‫מתאים לך?‬ ‫-כן!‬
‫ונוכל להעלות רעיונות ולגלות…‬ ‫-כן!‬
‫פשוט נשתעשע בכמה דברים.‬
‫אני כאן כדי לעזור לה.‬
‫אנחנו ניכנס למטבח,‬ ‫נלכלך את הידיים ונתחיל לקצוץ דברים.‬
‫טעים!‬ ‫-זה טעים בטירוף. זה יפהפה.‬
‫בואי נלך לראות את הבית שלך.‬ ‫-כן, בואו נלך.‬
‫לא ניקח את הצלחת? כדאי שניקח את הצלחת.‬
‫הגענו הביתה!‬ ‫-זה הבית!‬
‫זה הבית שלי.‬
‫הוא ממש חמוד. קדימה. תודה, בוברס.‬
‫קדימה.‬
‫ברוכים הבאים לבית הצר שלי בניו אורלינס.‬
‫הוא נראה דווקא די רחב.‬ ‫-יש לנו הרבה מרחב.‬
‫כן.‬ ‫-וזה טוב.‬
‫זאת הייתה האימא המתוקה שלך?‬
‫היו לנו פינות זיכרון‬ ‫לאבות אבותינו בכל רחבי ביתנו‬
‫והיא הדליקה קטורת‬ ‫לכבוד אבות אבותינו בכל אחת מהן מדי יום.‬
‫אלוהים, אהבתי.‬ ‫-פעמיים ביום.‬
‫זה קטע בודהיסטי.‬ ‫-מדהים.‬
‫אני מצטערת שלא ביליתי איתה‬ ‫זמן רב ככל שהייתי יכולה בשנותיה האחרונות.‬
‫היא חשבה המון על אנשים אחרים.‬ ‫היא תמיד דאגה לכך שלכולם יהיה אוכל.‬
‫היא ניסתה להאכיל את כולם.‬ ‫-אימא אסייתית טיפוסית.‬
‫אימא וייטנאמית.‬ ‫-כן.‬
‫ואני מרגישה שזאת הסיבה שאני כזאת.‬ ‫-בדיוק עמדתי לומר‬
‫שבהחלט קיבלת את זה ממנה.‬ ‫-כן.‬
‫אפשר לראות את שאר הבית?‬ ‫-כן! זה הסלון שלנו.‬
‫חמוד.‬ ‫-אהבתי את הקשת.‬
‫זה חלל די מבולגן.‬
‫יש ספות שניצבות זו ליד זו‬
‫ושולחנות אוכל שיש עליהם חפצים‬
‫וזה לא מאפשר לה לנשום.‬
‫המטבח שלנו נמצא בהמשך המסדרון.‬ ‫-חלל קטן ויפה.‬
‫לבנדר אינו צבע תוקפני,‬ ‫בדרך כלל, אבל זה לבנדר תוקפני.‬
‫נכון.‬
‫אן שוקקת חיים ויש כאן המון צבעים,‬
‫אבל הצבעים שבהם בחרה…‬
‫אני לא שף,‬
‫אבל אני זקוק למשטחי עבודה בשביל לבשל.‬ ‫-לכן קניתי את השולחן הזה.‬
‫אז אין לך מספיק משטחי עבודה?‬ ‫-ממש לא.‬
‫תראי לנו עוד.‬ ‫-בסדר.‬
‫תראו את המקום הזה.‬
‫זה חדר השינה.‬ ‫-כן.‬
‫החלל הזה של אן הוא…‬
‫חלל.‬
‫זה ארון קטן מאוד,‬ ‫והוא ארון הבגדים היחיד שיש לנו בבית.‬
‫זה ארון הבגדים היחיד שלכם?‬ ‫-כן, וכל אלה הם ה"כמעט בגדים" של סאם.‬
‫סאם התקין את המתח הזה,‬ ‫שהוא לא משתמש בו לעולם,‬
‫ולכן הוא שם עליו וילון.‬ ‫-אי אפשר לדעת מתי תזדקקו לו.‬
‫אבל זהו החדר הנוסף שלנו,‬ ‫שהוא מחסן וחדר ארונות בשבילי.‬
‫מיטה מתנפחת,‬ ‫כל מיני קשקושים ומתלה לכמה בגדים.‬
‫זה לא חדר ארונות.‬ ‫זה טירוף. אנחנו חייבים לפתור את זה.‬
‫אנחנו ממשיכים לסייר.‬ ‫-תרגישו כמו בבית.‬
‫מה יש לנו כאן?‬
‫מקרר של בית בושת. אהבתי.‬
‫אני באובססיה עליו.‬
‫הוא גם מיני וגם חיוני.‬
‫ולמעלה יש קופסה אדומה.‬
‫לא נכון! חשבתי שזה…‬
‫תחזיר אותה פנימה! אהבתי את האדום.‬ ‫-זה…‬
‫שלום לך.‬
‫זה יהיה ממש שיקי.‬ ‫-טאני?‬
‫מי עיצב את זה? מי קנה את זה?‬
‫אני נמשך אליך יותר מאי פעם.‬
‫והזנב הזה הוא הדבר שלא ידעתי שאני צריך.‬
‫אני רואה…‬
‫הרבה דברים שאני לא משתמשת בהם.‬ ‫למשל, אני לא ממש יודעת איך להתאפר.‬
‫אני מבין.‬ ‫-אני לא מכירה את השלבים.‬
‫את רוצה להתאפר?‬ ‫-תראה, לא מדי יום.‬
‫אבל הייתי רוצה לדעת…‬ ‫-מדי פעם.‬
‫למשל, כשאני יוצאת…‬ ‫-זה כיף להיות זנזונת זוהרת כשצריך.‬
‫מבחינתי, יופי אינו דרך‬ ‫לבטא את עצמך כדי לקבל אישור מבחוץ…‬
‫כן.‬ ‫-אלא משהו שנועד לך.‬
‫תראה, אני לא יודעת.‬ ‫אני מתקשה להחליט מה אני רוצה,‬
‫כי "נסתפק במה שיש"‬ ‫היא הגישה שלי ברוב הדברים,‬
‫אז אני מנסה‬ ‫להיות יותר כזה, "הנה מה שאני אוהבת".‬
‫כן, אהבתי. זאת גישה טובה.‬ ‫אנחנו נחשוב על משהו מקסים ביחד.‬
‫בכל אחד מאיתנו יש גנדרן קטן‬
‫שרוצה לצאת החוצה‬
‫ואז אנחנו רואים את עצמנו בראי ואומרים,‬
‫"אני זנזונת סקסית!"‬
‫אני זנזונת סקסית!‬
‫יותר חזק!‬ ‫-אני זנזונת סקסית!‬
‫כך שישמעו אותך גם שלושה רחובות מכאן!‬
‫אני זנזונת סקסית!‬
‫כן!‬
‫זה היה טוב.‬
‫- קראמו -‬
‫תסיים את זה ב"וטאני לנצח", כן?‬
‫אנטוני, תעזור לי לבצע שכיבת סמיכה?‬
‫קוראים לזה עליית מתח.‬
‫יש לי הרגשה שאתה לא יודע‬ ‫איך להשתמש בזה, אז…‬
‫אתה תשבור את זה.‬ ‫-אני יכול לנסות.‬
‫אלוהים, הוא הולך ליפול!‬
‫ידעתי.‬
‫בובי יתקן את זה.‬ ‫-אלוהים.‬
‫בובי!‬
‫בובי, אנחנו צריכים שתתקן משהו!‬ ‫-בובי!‬
‫בובי!‬
‫מה? בואי נעיף מבט.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, כאן אני רואה שולחן אוכל.‬ ‫-כן.‬
‫אבל לפי מיקומו‬ ‫לא משתמשים בו לעיתים קרובות, כן?‬
‫נכון. השגתי את השולחן הזה‬ ‫כי רציתי שתהיה לי אפשרות‬
‫לערוך ארוחת ערב חגיגית עם חברים.‬
‫כן, זה מטבח ניסויים חמוד.‬
‫זה בדיוק מה שרציתי שהחלל שלי יהיה,‬
‫אבל פשוט לא הצלחתי‬ ‫לגרום לזה לקרות, כי אני עסוקה כל כך‬
‫ונמצאת מעט מאוד בבית.‬ ‫-כן.‬
‫איך את מרגישה בקשר לבגדים? אכפת לך בכלל?‬
‫היה לי אכפת. אני אוהבת‬ ‫את החולצות האלו. אף פעם לא לבשתי אותן.‬
‫הן חמודות.‬ ‫-נכון.‬
‫לפעמים אני הולכת לעשות קניות‬ ‫וחולמת על כך שאלבש את הדברים האלה,‬
‫אבל אני לא יודעת באילו נסיבות.‬
‫אני קונה אותן, אבל לא לובשת אותן.‬
‫לכן הן עדיין עם תג המחיר.‬
‫את יכולה ללבוש אותה עם ג'ינס.‬ ‫-נכון, אבל אז זה יהיה כזה…‬
‫במקום חולצת טי.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫החזות שלי אינה חשובה לי כבר הרבה זמן.‬
‫אני לא יודעת‬ ‫איך לבנות סגנון מסביב לז'קט שף.‬
‫בסדר.‬ ‫-אתה מבין אותי? כזה…‬
‫כן. נשמע שאת מתגעגעת לימים עברו.‬
‫אני מתגעגעת מאוד.‬
‫חמש השנים האחרונות‬ ‫היו רצופות בעליות ובמורדות בשבילי‬
‫ואני מתקשה פשוט לחיות בהווה‬
‫וליצור את האני החדשה‬
‫ואני גם לא רוצה להגביל את עצמי עוד.‬
‫את בן אדם עם מרץ. את עושה עבודה נהדרת.‬
‫אשמח שזה ישתקף באופן שבו את מציגה את עצמך…‬
‫כן.‬ ‫-מעתה והלאה.‬
‫גם אני אשמח.‬
‫כן.‬
‫תתאמן, אבא'לה.‬
‫איזה כיף!‬
‫מצאתי תמונות.‬ ‫-יופי!‬
‫אלוהים, זאת השפית אן?‬
‫כן.‬
‫איפה האדם הזה?‬
‫אנחנו נמצא אותה.‬
‫איך היו חייך מאז שאימך הלכה לעולמה?‬
‫אלוהים.‬
‫בכיתי הרבה פעמים, לבד במכונית שלי.‬
‫הרגשתי עצובה במשך שנים.‬
‫השקעתי את עצמי בעבודתי.‬
‫יש לי הרבה רגשות מעורבים‬ ‫בקשר למה שקרה עם אבא שלי.‬
‫הוא נהג במכונית‬
‫בזמן התאונה שאימא שלי נהרגה בה.‬ ‫-לא ידעתי את זה. אני מצטער מאוד.‬
‫הרגשתי שהוא השתנה כאדם, לאחר מכן,‬
‫והוא גר בקליפורניה, אז הוא לא נמצא פה,‬
‫והוא התחתן שוב כעת,‬
‫ואני כבר לא קרובה אליו כמו פעם.‬
‫האם אי פעם ניהלת איתו‬ ‫שיחה בקשר למה שאת מרגישה?‬
‫אני בוחרת כל קרב שלי בקפידה, ואיתו במיוחד.‬
‫אמרתי לו מה שרציתי לומר לו‬
‫אבל לא נראה לי שזה התקבל‬
‫באופן שבו רציתי שזה יתקבל.‬
‫והיית זקוקה למספר דברים,‬ ‫שמגיעים לך, אבל לא קיבלת אותם.‬
‫כן. כל זה נכון.‬
‫כן.‬
‫מיהו האיש הזה שנכנס פנימה?‬ ‫-זה סאם!‬
‫אז זה סאם?‬ ‫אני מקווה שזה לא סתם מישהו מהרחוב!‬
‫זה בן הזוג שלי, סאם!‬
‫מה המצב? תביא חיבוק.‬
‫טוב לראות אותך, סאם.‬
‫תגיד לנו למה המלצת‬ ‫על האישה הצעירה והיפה הזאת.‬
‫היא הייתה זקוקה לקצת זמן לעצמה,‬ ‫כי צמיחה צריכה להתחיל מן היסוד,‬
‫והיא כמעט לא נותנת‬ ‫לעצמה את הזמן להתחיל מן היסוד.‬
‫כן.‬ ‫-את מוכנה להתחיל?‬
‫כן!‬
‫קדימה!‬
‫- מפקדת חמשת המדהימים‬ ‫ניו אורלינס, לואיזיאנה -‬
‫העובדה שאן איבדה את אימה מכבידה עליה מאוד‬
‫והיא עובדת יותר מדי,‬ ‫ואפשר לראות זאת לפי מצבו של ביתה.‬
‫היא זקוקה לשלווה‬
‫ולמרחב שתוכל להירגע בו.‬ ‫אני רוצה להפוך את ביתה למקום בטוח בשבילה.‬
‫אן יפהפייה,‬
‫אבל אני יודע שהאבל הזה מכביד עליה‬
‫והיא שכחה עד כמה היא יפה.‬
‫תפקידי הוא לעזור לה להרגיש בטוחה בעצמה.‬
‫השפית אן פיתחה תפריט מדהים,‬ ‫שמשביע את רצונם של כל הלקוחות המקומיים,‬
‫אבל בסוף השבוע, במועדון סעודת הקיץ,‬ ‫זאת ההזדמנות הראשונה שלה להראות לעולם מיהי‬
‫ואת המאכלים שעיצבו אותה.‬
‫איזו דרך מקסימה לכבד את זכר אימה.‬
‫בעבודה יש לה מראה פשוט מאוד,‬
‫שהוא זוג מכנסיים וחולצת טי,‬
‫אבל היא השפית הראשית.‬
‫היא אישה רבת עוצמה.‬ ‫מה היא רוצה לשדר לעולם?‬
‫לפעמים אנחנו משקיעים את עצמנו בעבודתנו,‬
‫לא כי זה מה שאנחנו אוהבים לעשות,‬ ‫אלא כי אנחנו מסתתרים מפני משהו.‬
‫אן עדיין אבלה, לא רק על אימה,‬
‫אלא גם על כך שלא קיבלה‬ ‫מאביה את העזרה שלה הייתה זקוקה.‬
‫הגיע הזמן שהיא תתעמת עם זה,‬ ‫כדי שתוכל להתחיל בהחלמה.‬
‫- היום השני -‬
‫- "הכיריים הם המקדש שבו אני‬ ‫יוצר קשר עם אבות אבותיי." אדם רגוסי -‬
‫- "סוסוסו" -‬
‫מה ההורים שלך אמרו‬ ‫על כך שרצית להתפרנס מבישול?‬
‫בתחילה הם אמרו, "למה?"‬
‫כי הם אסייתיים, כן.‬
‫כן, כי הם אסייתיים,‬ ‫והם תמיד אמרו לאנשים שאהיה עורכת דין,‬
‫כי כבר היה לנו רופא במשפחה.‬
‫כנ"ל!‬ ‫-אז אמרתי, "לא".‬
‫כן.‬ ‫-אני מבין אותך היטב.‬
‫האם כשהיית ילדה, היה מתח בינך לבין אימך?‬
‫כן, כי היא לא הייתה מישהי‬ ‫שהרגשתי שאני יכולה לדבר איתה‬
‫על הבעיות שהיו לי.‬
‫תמיד פחדתי שהיא‬ ‫תשפוט אותי, בגלל פער התרבות.‬
‫כי היא הייתה כל כך וייטנאמית,‬ ‫וברור שאת, באותו שלב, היית כל כך אמריקנית.‬
‫כן. שלחו אותי לבית ספר פרטי,‬ ‫שרוב הילדים בו היו לבנים.‬
‫לכן היה ברור לי מאוד, כשגדלתי,‬
‫שאני שונה,‬ ‫אבל אני מרגישה שהשלב הזה חלף כבר.‬
‫ולאחר שהצלחתי לקנות לי שם‬
‫כשפית שמבשלת אוכל וייטנאמי,‬
‫הרגשתי שזה רשמי.‬
‫אתה מבין אותי?‬ ‫-כן.‬
‫אני לא חשה בושה.‬ ‫-קיבלת אישור.‬
‫אני גאה מאוד עכשיו.‬ ‫-כן.‬
‫קניתי את המסעדה‬ ‫מייד לפני כשאימי הלכה לעולמה,‬
‫אז היא ידעה שזה קורה‬ ‫ואני שמחה שהיא זכתה לראות‬
‫את הנתיב שבחרתי בו,‬
‫אבל אני עצובה‬ ‫שהיא לא הייתה יכולה לצאת איתי למסע הזה.‬
‫אולי נמדוד בגדים ונקליל את האווירה?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫תני לי חיבוק.‬ ‫אני יודע שזה היה כבד. אני מצטער.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-אנחנו דומים במידה מפחידה.‬
‫שוחחנו על הבגדים שאת לובשת בדרך כלל‬
‫ועל כך שאת כבר לא ממש "מתלבשת יפה".‬
‫אני אוהבת להתלבש יפה, אבל בראש שלי,‬ ‫הבגדים הרשמיים שלי הם ז'קט השף שלי.‬
‫אני רוצה להיראות מהוקצעת יותר,‬
‫אבל לא יודעת‬ ‫כיצד להחמיא לעצמי בשלב זה בחיי.‬
‫אני במשקל הכי כבד שלי אי פעם.‬
‫בסדר.‬ ‫-ואני אוהבת חולצות עם כפתורים,‬
‫אבל לא יכולה ללבוש אותן, כי אם אעלה במידה‬
‫לא אוכל לסגור את הכפתורים,‬ ‫וזה יגרום לי להיראות גדולה יותר,‬
‫וכאן זה יהיה צמוד וכאן לא.‬ ‫-כן.‬
‫תשמעי, הם ממש יפים.‬ ‫אני רוצה להראות לך איך להגיע לאיזון,‬
‫כך שתרגישי בטוחה יותר בקשר לגופך.‬
‫כן.‬
‫אני לא מצפה מאן‬ ‫ללבוש שמלת נשף בשביל העבודה,‬
‫אבל צריך שיתייחסו אליה ברצינות.‬
‫מה היא תלבש למועדון סעודת הקיץ שלה?‬
‫אני רוצה שהיא תרגיש‬ ‫שיקית מאוד, אבל גם מקצועית,‬
‫וזה מה שנמצא פה.‬
‫אפשר לראות?‬
‫בסדר. תצטרפי אליי, בבקשה.‬
‫אהבתי!‬ ‫-כן!‬
‫אני רוצה למשוך אותה החוצה טיפונת.‬
‫אהבתי את החולצה. ממש נוח לי בה.‬
‫והיא נראית טוב עם הג'ינס.‬ ‫-כן, לגמרי.‬
‫אני גם אף פעם לא מכניסה‬ ‫את החולצה למכנסיים. זה דבר חדש.‬
‫האופן שבו אנחנו,‬ ‫נמוכי הקומה, נוכל להרגיש בו הכי טוב,‬
‫הוא לוודא שהפרופורציות שלנו יהיו מאוזנות.‬
‫אם מכניסים קצת‬ ‫את החולצה למכנסיים, ההבדל הוא עצום,‬
‫ואז צריך לוודא גם‬ ‫שהמכנסיים אינם צמודים מדי בתחתיתם,‬
‫כדי להגדיש את הגובה שלנו כמה שיותר.‬
‫את נראית עשר.‬ ‫-תודה.‬
‫אין ספק שאני מרגישה אחרת‬ ‫בבגדים האלה. הם נותנים לי יותר ביטחון.‬
‫מעתה והלאה הייתי רוצה‬ ‫שלא תראי זאת רק כ"יש לי בגדים על הגוף".‬
‫זה יגרום להבדל.‬ ‫-זה מה שאני שואפת לו.‬
‫יופי.‬ ‫-כן.‬
‫שננסה ללבוש שמלה?‬ ‫-כן.‬
‫יופי, קדימה.‬
‫אני מוכנה!‬
‫אפשר להסתכל?‬ ‫-כן.‬
‫בואי נראה.‬
‫בסדר. תגידי לי מה דעתך.‬
‫זאת לא השמלה שאני הכי אוהבת.‬
‫וזה קורה לי הרבה עם שמלות‬ ‫שיש להן חלק מוגדר בשביל הציצים.‬
‫החלק הזה גורם לי להרגיש מוזר.‬
‫אולי אם היא הייתה קצת ככה…‬
‫בסדר. אני רוצה לבדוק משהו.‬
‫סליחה על החיבוק המוזר.‬
‫בסדר.‬
‫איזה יופי.‬
‫כעת יש לך קו מותניים‬ ‫וזה גם מבליט את הירכיים שלך.‬
‫יש לך חיטובים של אישה.‬
‫מוצא חן בעיניי שיש לי חזה.‬ ‫-אהבתי את החזה שלך.‬
‫אני רוצה שצורתו תתאים לשאר גופי, כן?‬ ‫-כן.‬
‫והמגפיים? אני מת עליהם.‬
‫אל תגידי שאת שונאת אותם.‬ ‫-לא, הם דווקא מוצאים חן בעיניי.‬
‫נהדר! זה נותן לך משהו מיוחד.‬
‫אהבתי שהם מעניקים נשיות‬ ‫מבלי שזה יהיה בוטה מדי.‬
‫אני מסכימה.‬
‫- בר מסעדה "בייווטר", רחוב רויאל -‬
‫אני מתרגש לבשל בשבילך.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אני אהיה הסו-שף הקטן שלך!‬
‫אני לא צריך לומר לך איפה אנחנו.‬ ‫-כן, אנחנו בעבודה.‬
‫בדרך כלל יש כאן יותר אנשים, נכון?‬ ‫-כן. אבל אני נמצאת כאן הרבה לבדי, אז…‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אני אוהבת להגיע ראשונה.‬ ‫-אני מבין.‬
‫אני רוצה שנבצע כמה שיותר ניסויים.‬ ‫-בסדר.‬
‫בסופו של השבוע‬ ‫השפית אן תשיק את מועדון סעודת הקיץ שלה,‬
‫שבו היא תוכל לחלוק במאכלים‬ ‫שאיתם גדלה בביתה של משפחתה הווייטנאמית.‬
‫הדבר היחיד שעדיין אין לה‬ ‫הוא מתכון שמבוסס על צמחים.‬
‫אנחנו כאן כדי לבצע ניסויים, ליהנות ולשחק.‬
‫אהבתי שאת לא מקובעת בדרכך.‬
‫אני לא רוצה לעשות את זה.‬ ‫-נכון, זאת לא את.‬
‫זאת לא אני.‬ ‫-לא בשביל זה באנו.‬
‫נדלקתי על ראפ הסטייק והחסה.‬ ‫-כן.‬
‫הוא היה חלומי.‬ ‫-תודה.‬
‫כך אני מכיר את המטבח הווייטנאמי,‬ ‫עם כל החלקים והצבעים היפים האלה,‬
‫ואת בונה משהו משלך.‬ ‫זה החלק בו שאני הכי אוהב.‬
‫אחד הדברים שאני‬ ‫הכי אוהב הוא ניסויים במתכונים,‬
‫כי אז מגיעים להמון תגליות.‬
‫וכשעובדים עם מישהו‬ ‫יצירתי נוסף, ופשוט נהנים,‬
‫מבחינתי זהו היום המושלם.‬
‫אני יודע שהתחלנו‬ ‫לעבור על האפשרויות הצמחוניות.‬
‫זאת אפשרות חדשה.‬
‫בסדר.‬ ‫-זה ביונד ביף, גרסת הסטייק.‬
‫בואי נראה איך הוא ישחים.‬ ‫-קדימה.‬
‫את בעניין?‬ ‫-כן.‬
‫את בעניין?‬ ‫-אני בעניין!‬
‫נהדר! תני לי הוראות.‬
‫יש לנו ריחן, כוסברה,‬
‫יש לנו נענע טרייה וגזרים כבושים קלות.‬
‫יש לנו רוטב ירוק.‬
‫את מרגישה בנוח עם התפריט כפי שהוא עכשיו?‬
‫כל מה שניסיתי…‬ ‫-אני לא מרוצה לעולם, אנטוני.‬
‫אז את עושה שינויים גם בדברים שהצליחו כבר‬
‫וכל הזמן מנסה להבין איך…‬
‫כן. כשאני שוקטת אל שמריי‬ ‫ונשארת לבד עם המחשבות שלי,‬
‫אני כמעט תמיד נכנסת לדיכאון.‬
‫אתה יודע? כשאני חושבת‬ ‫על העבר שלי, זה מעציב אותי,‬
‫וכדי להיפטר מחלק מזה‬
‫אני משנה דברים באוכל שלי כל הזמן.‬
‫אז לפעמים זאת הסחת דעת,‬ ‫כדי לא להתמודד עם רגשותייך?‬
‫בהחלט. אני משקיעה‬ ‫כל כך הרבה מאמץ במה שאני עושה כאן,‬
‫עד שכשאני עוזבת אני פשוט תשושה.‬
‫כך אני נותרת חסרת רגשות בבית.‬
‫אין לי מערכת יחסים עם אימא שלי,‬
‫אבל יש רגעים‬ ‫שבהם אני מכין אוכל פולני ואני פשוט…‬
‫אני חוזר באופן אוטומטי לילדותי,‬
‫לכך שטעמתי אותו‬ ‫בפעם הראשונה וראיתי איך הוא הוכן,‬
‫ואת האופן הטקסי שבו הוגש לשולחן.‬ ‫-כן. תמיד.‬
‫אימא שלי נהגה‬ ‫לגייס את עזרתי בפרויקטים קטנים.‬
‫אני קילפתי את החסילונים,‬ ‫או שטפתי את האורז,‬
‫ופשוט הסתכלתי עליה.‬
‫כשאני מנסה לשחזר זאת,‬ ‫אני רואה את זה בעיני רוחי.‬
‫אבל המסע הזה הוא גם כיפי.‬ ‫-כן.‬
‫ואני יכולה להריח, לשמוע‬ ‫ולטעום את הכול בדיוק כפי שהיה אז,‬
‫כאילו שזה קרה אתמול.‬
‫זה עצב שמח, ואני חש‬ ‫ששני הרגשות האלה יכולים להתקיים ביחד.‬
‫כן.‬
‫אז אולי במקום‬ ‫להשתמש בבישול כדרך לשכוח את הרע,‬
‫תשתמשי בו כדרך לזכור את הטוב.‬
‫להכין את האוכל של אימה‬ ‫ולחלוק בו עם אנשים אחרים‬
‫הוא חלק חשוב מאוד בתהליך האבל,‬
‫כי זה תהליך.‬ ‫זה לא מסתיים כשקמים בבוקר יום אחד.‬
‫יש ימים שבהם‬ ‫אתם מאושרים ובאחרים אתם עצובים,‬
‫אבל תמיד אפשר להביע כבוד‬ ‫כלפי אותו אדם. אני מקווה רק שהיא תמשיך‬
‫לנקוט בגישה אישית ככל שתוכל.‬
‫טוב, אלה הדברים שאני שמה במרינדה.‬
‫אבקת שום.‬ ‫-זהו עשב הלימון.‬
‫מושלם.‬
‫אני שמה תמרי ומאגי ביחס של אחד לאחד.‬ ‫-כן.‬
‫ואז את שמן השאלוט הנפלא שלנו.‬
‫לא צריך הרבה.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, זהו זה.‬ ‫לרוב אני שמה בשר בקר רגיל במרינדה.‬
‫נראה לך שכדאי שנצפה אותו?‬ ‫-כן.‬
‫מושלם.‬ ‫-בוא פשוט נערבב הכול בפנים.‬
‫עכשיו אפשר לשים את זה במחבת.‬ ‫-בסדר.‬
‫יופי!‬
‫כן, אפשר לראות איך הוא משחים.‬ ‫-הוא הופך לקצת חום. תענוג לראות את זה.‬
‫והסידור בצלחת פשוט מאוד.‬
‫כן, בואי ננסה.‬ ‫-הריח טוב.‬
‫זה יפהפה.‬
‫קודם אני שמה את עשבי התיבול‬ ‫ואז את הירקות הכבושים.‬
‫אז את הבשר…‬
‫בסוף אני שמה את הבצלים המטוגנים.‬ ‫-הבצלים המטוגנים בסוף.‬
‫בשביל הפריכות.‬ ‫-ואז את הרוטב.‬
‫כן.‬ ‫-אה, הרוטב.‬
‫אסור לשכוח את הרוטב.‬ ‫-ואז…‬
‫אני לא מרגישה בהבדל.‬
‫זה די מזעזע. זה ממש כמו בשר.‬
‫זה ממש טעים, נכון?‬
‫שאני אמות.‬
‫אז איך זה ישתלב‬ ‫עם שאר התפריט של מועדון הסעודה?‬
‫אני יכולה להשתמש‬ ‫באותו תיבול, באותה מרינדה,‬
‫ויהיה גם אורז לבן,‬ ‫שאנשים יוכלו לצרף לכל מה שירצו.‬
‫היה לי המון מזל‬ ‫שגדלתי עם אימי ועם האופן שבו האכילה אותנו.‬
‫כן.‬ ‫-זה ממש השפיע על שארית חיי.‬
‫וכשאני מכינה ארוחת ערב כזאת‬ ‫אני רוצה לצאת מהדיכאון,‬
‫לצאת מהמטבח ולקיים יותר‬ ‫יחסי גומלין עם האורחים.‬
‫כן.‬ ‫-הארוחה הזאת היא בשבילי, למעשה.‬
‫ובשביל אימא שלך.‬ ‫-כן. ובשביל התרבות.‬
‫- היום השלישי -‬
‫- "כשפוגעים בנו קשות,‬ ‫לא נחלים לפני שנסלח." -‬
‫- אלן פטון -‬
‫אתמול בלילה חלמתי על האוכל שלך.‬
‫באמת?‬ ‫-אני רציני.‬
‫תודה.‬ ‫-כשאת מתחילה לבשל, את נרגעת?‬
‫כן, אבל אז אני שוקעת בזה‬ ‫ומאבדת את תחושת הזמן‬
‫ואז אני חושבת, "שיט!‬ ‫עבדתי המון זמן ועכשיו אני עייפה רצח".‬
‫כן. אין לך מספיק זמן לעצמך.‬
‫נכון, אבל זה קצת מנקה לי את הראש.‬ ‫-כן.‬
‫אני רוצה לחזור אל אביך.‬ ‫את ואביך הייתם קרובים?‬
‫כן.‬ ‫-באמת?‬
‫כן.‬ ‫-היית ילדה של אבא?‬
‫כן, וזה השפיע מאוד‬ ‫על היחסים בינינו לאחר מותה של אימי,‬
‫כי הרגשתי שהוא לא אותו אבא.‬
‫מהם הדברים שאביך עשה‬
‫שגרמו לך להרגיש שאין לך אותו?‬
‫הוא התחתן מחדש די מהר.‬
‫זה היה זמן לא רב‬ ‫לאחר שאימי הלכה לעולמה, אז…‬
‫כמה זמן?‬ ‫-שישה חודשים כזה.‬
‫הבנתי.‬ ‫-כן.‬
‫והוא שמר על כל העניין בסוד.‬
‫אז כן, יש לי הרבה מטען בקשר לזה.‬
‫אז בזמן שהיית באבל,‬
‫הרגשת שאת דחויה מבחינתו.‬ ‫-כן.‬
‫אני עדיין אוהבת את אבא שלי.‬
‫אבל כשאלה שאתה הכי אוהב בוגדים בך,‬
‫הכי קשה לדבר איתם, אתה יודע?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫אן, הדרך היחידה‬ ‫להתמודד עם בגידה היא להשיג תשובות.‬
‫אני עומדת לנהל שיחה עם אבא שלי?‬
‫כן, בפייסטיים.‬ ‫-והוא הסכים לזה?‬
‫כן.‬ ‫-דיברת איתו?‬
‫כן.‬ ‫-אלוהים.‬
‫קשה לי מאוד להבהיר‬ ‫את כל מה שאני מרגישה כלפי משפחתי.‬
‫כן. אני רוצה לוודא שתוכלי לומר,‬
‫"אתה הגעת להחלטות שמשפיעות‬ ‫על איך שאני מרגישה עד עצם היום הזה".‬
‫כן.‬ ‫-ואת חייבת להיות מסוגלת לבטא זאת.‬
‫אני רוצה שתרגישי שתומכים בך.‬ ‫-כן.‬
‫כך תוכלי לפרוק מה שאת צריכה לפרוק‬
‫וזה יהיה חלק גדול מההחלמה.‬
‫כשמדובר במשפחה, לפעמים חשים שקל יותר‬ ‫לא להתמקד בנושאים שמרחיקים אתכם זה מזה‬
‫ולא להתמודד איתם.‬
‫אן לא מרפה מהכאב הזה‬ ‫והיא משתמשת בבישול כדרך להסיח את דעתה,‬
‫במקום להתמקד באמת‬ ‫במה שמטריד אותה ולהתעמת איתו.‬
‫כדי שאן תוכל להתקדם, עליה להתעמת‬ ‫עם מערכת היחסים שהיא מסתתרת מפניה:‬
‫זו שעם אביה.‬
‫אלוהים.‬
‫שלום?‬ ‫-שלום, אבא.‬
‫- טאק, אביה של אן -‬
‫הרבה זמן לא ראיתי אותך, בת שלי.‬
‫אתה נראה בריא.‬
‫את רוצה שאדבר במקומך קצת בהתחלה?‬ ‫-כן.‬
‫שלום.‬ ‫-אני עם ידיד שלי כאן.‬
‫שלום.‬
‫מה שלומך? היא אמרה שהייתה ילדה של אבא.‬
‫כן.‬ ‫-אתה יודע את זה, והיא מתגעגעת לאבא שלה.‬
‫וכעת יש לכם הזדמנות לדבר.‬
‫זה עדיין נשמע לך טוב?‬
‫כן. זה טוב.‬
‫נהדר.‬
‫בסדר.‬
‫אני עדיין לא מבינה‬ ‫למה שיקרת לי בעניין החתונה שלך.‬
‫לא שיקרתי לך.‬
‫וזה… תראה,‬
‫לא הזמנת אותי לחתונה‬ ‫ולא סיפרת לי עליה לפני שהתקיימה,‬
‫וזה אומר ששיקרת.‬
‫אני הרגשתי ששכחת את אימא…‬
‫ואותנו.‬
‫הרגשתי שאתה עוזב אותנו.‬
‫ואני לא יודעת למה עשית את זה.‬
‫למה עשית את זה?‬
‫תראו, אני כאן כדי לתמוך בשניכם,‬ ‫כדי שתוכלו לנהל שיחה טובה.‬
‫אתה עצוב בגלל שבתך מרגישה כך?‬
‫במה את רוצה שאעזור לך?‬
‫אני רוצה רק שתגיד לי את האמת.‬ ‫אמרת לנו שאתה נוסע לניו אורלינס. אתה זוכר?‬
‫ואז הלכת והתחתנת עם האישה הזאת.‬
‫עשיתם מסיבה. היו תמונות ממנה בפייסבוק.‬
‫זה היה מביך.‬
‫זה היה… זה גרם לי להרגיש‬
‫שלא רצית שאהיה שם.‬
‫למה היא חשובה יותר ממני?‬
‫בתרבות הווייטנאמית,‬ ‫כשילד מדבר אל הורה בצורה כזאת…‬
‫זה חוסר כבוד.‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫זה מה שתמיד קורה כשאנחנו מדברים.‬
‫אתה לא מסוגל פשוט לומר,‬
‫"אני מצטער ואני אוהב אותך‬ ‫ואני אבא שלך ואני ממש מצטער"?‬
‫זה כל מה שאני צריכה לשמוע.‬ ‫אני לא צריכה תירוצים וגם לא…‬
‫אם הייתי אומר לך שאתחתן איתה,‬
‫היית כועסת עליי אז.‬
‫לכן שיקרת? כי חששת שאכעס?‬
‫לכן נאלצתי לשמור על זה בסוד.‬
‫היא מטפלת בי היטב והיא אישה טובה.‬
‫נסי להבין את זה.‬
‫הייתי בודד מאוד‬
‫ולא יכולתי להמשיך לחיות שם.‬
‫אני לא רוצה לראות שום דבר שקשור באימא שלך,‬
‫כי זה גורם לי להרגיש…‬
‫עצוב? מדוכא? אני יודעת.‬
‫אם היית מספר לנו‬ ‫שאתה רוצה להיות עם האישה הזאת‬
‫ושאתה צריך שהיא תטפל בך,‬
‫ברור שהיינו מסכמים לזה.‬
‫אני ממש מצטער שאנחנו לא מדברים.‬
‫עשיתי טעות.‬
‫אני מצטערת שלא אמרתי‬ ‫משהו קודם, באמת, כי אני מתגעגעת אליך‬
‫ואני רוצה רק להיות מסוגלת להרגיש בנוח לידך‬
‫ולא יכולתי לעשות זאת מבלי לדבר על זה.‬
‫אני מתנצל על זה.‬
‫תודה. אני מקבלת את ההתנצלות.‬
‫אני רוצה להציג אותה בפני כולם‬
‫ושהיא תכיר את כולם במשפחה שלנו.‬
‫נראה לי שחלף מספיק זמן‬ ‫ושאנחנו יכולים לנסות לארגן את זה.‬
‫אני אוהב אותך, בת שלי.‬ ‫-גם אני אוהבת אותך, אבא.‬
‫בסדר, אדוני. נדבר איתך אחר כך, טוב?‬
‫שיהיה לך יום נעים. להתראות.‬
‫להתראות.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫פרקת המון כרגע.‬ ‫-אני יודעת. זה נכון.‬
‫בואי ניקח נשימה עמוקה.‬
‫תתמתחי. כרגע ביצעת‬ ‫התבגרות רגשית והחלמה. עבודה יפה.‬
‫כן.‬
‫הוא עדיין באבל.‬ ‫-כן.‬
‫חבל רק שאבא שלך ברח מן האבל.‬
‫לא היו לו השפה הנפשית‬ ‫והכלים שנחוצים כדי לתמוך בך,‬
‫אבל הדבר החשוב ביותר‬ ‫הוא שהצלחת לומר את האמת שלך.‬
‫את בטח מרגישה מועצמת כרגע.‬ ‫-כן. זה נכון.‬
‫אבל עכשיו זה תלוי בי, נכון?‬ ‫לצאת למסע המחילה שלי.‬
‫אל תרגישי שאת חייבת‬ ‫להגיע למקום שבו את לא יכולה לדבר‬
‫על מה שאת מרגישה, או לחלוק בו.‬
‫תישארי איתנה, כפי שעשית כאן.‬
‫אני מרגישה הרבה יותר טוב.‬
‫יופי.‬ ‫-באמת.‬
‫תודה.‬
‫לאן יש אישיות תוססת מאוד,‬
‫אבל בבית שלה לא היה שום דבר שממש אומר,‬
‫"זהו ביתה של אן".‬
‫למרות שזהו חלל די צר,‬
‫ציפיתי את התקרה בטפט,‬ ‫כי זה מושך את העין כלפי מעלה,‬
‫וזה גרם לחלל הזה‬ ‫להיראות גדול עוד יותר מאשר קודם.‬
‫ההרגשה היא ממש מגניבה‬ ‫וקשה לי לחכות עד שאן תראה את זה.‬
‫כן.‬
‫אנחנו כאן, ב"סאלון סוסייטי".‬ ‫-יופי.‬
‫כן.‬ ‫-תודה.‬
‫בסדר. שבי כאן.‬
‫את רוצה קפה? מים? תה? אולי ארנולד פאלמר?‬
‫לא, תודה.‬
‫בסדר. היא אמרה, "שיער!"‬
‫והרבה.‬ ‫-תראי את השיער המקסים שלך, גברתי.‬
‫תודה.‬
‫איך את מסוגלת להסתכל על עצמך‬ ‫מדי יום כשאת מושכת כל כך? את עייפה?‬
‫אני לא מביטה הרבה בראי.‬ ‫-את סובלת מהערכה עצמית נמוכה?‬
‫כן.‬ ‫-יש לי נוגדן לזה.‬
‫אנחנו צריכים להביט‬ ‫בהערכה העצמית הנמוכה ולומר…‬
‫בדיוק.‬ ‫-"תסתכלו עליי". את מבינה אותי?‬
‫בסדר.‬ ‫-אז את עוסקת בשלך, והסתפרת לאחרונה…‬
‫מתי?‬
‫כנראה בתקופה הזאת אשתקד.‬
‫אני לא עושה תספורות מטורפות,‬
‫אבל היה לי "פוני" בעבר.‬
‫היה לך "פוני" בעבר.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫צבעתי אותו בבלונד פעם.‬ ‫-כן?‬
‫וגילחתי את הצד האחורי של ראשי.‬
‫היא עשתה אנדרקאט.‬
‫אם נעשה תסרוקת מדורגת עם גדילים,‬
‫יהיה יפה אם נקצר קצת‬ ‫ואז נסדר את השיער בשכבות.‬
‫ובנוסף קצת חום בהיר יותר,‬ ‫כדי לפתוח את הפנים שלך טיפונת.‬
‫זה ממש קל לתחזוקה.‬ ‫-טוב.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני רואה שאן‬ ‫אינה מרגישה יפה כפי שהיא יכולה להיות,‬
‫מבפנים ומבחוץ.‬
‫שחררי את העבודה שלך,‬ ‫שחררי את התחושה שלך, שחררי…‬
‫הנה זה בא.‬
‫היא לא ממש אוהבת לטפח את עצמה,‬ ‫אז אנחנו חייבים להגביר את יופייה.‬
‫לכן עלינו לצאת להפסקת ריקוד.‬
‫גם אם חווינו אובדן, עצב, אבל ושיברון לב,‬
‫זה לא אומר שאסור לנו להמשיך ליהנות מהחיים.‬
‫את בסדר?‬
‫יופי.‬ ‫-אני רק מהרהרת.‬
‫במה, מותק?‬
‫בשיחה שלי עם אבי היום.‬ ‫-מה קרה שם?‬
‫התנצלנו זה בפני זה‬ ‫על הרבה דברים שלא אמרנו במשך הרבה זמן.‬
‫בכל פעם שניסינו לדבר,‬ ‫הוא ניסה לתרץ את מה שקרה,‬
‫אבל השיחה הייתה טובה.‬ ‫הרגשתי שלבסוף אנחנו משדרים על אותו גל‬
‫ושאנחנו רוצים להתקדם‬ ‫אל מעבר לטראומה המטורפת הזאת.‬
‫תראי, מה שעבר עליכם הוא ממש…‬
‫פשוט אין…‬
‫אין דרך קבועה להתמודד‬ ‫עם אובדן טראומטי פתאומי כזה.‬
‫אנשים רבים חווים אובדן‬ ‫ואז לא מדברים זה עם זה שוב לעולם.‬
‫בדיוק. ההורים שלי‬ ‫היו מבוגרים כשנולדתי, אז הוא לא ממש צעיר.‬
‫הוא עומד להגיע לגיל 80.‬
‫חששתי מאוד שאם לא נתפייס לפני שהוא ימות,‬
‫אתחרט על זה.‬
‫סבתא שלי נהגה תמיד לומר,‬ ‫"אל תיתנו לשמש לשקוע כשאתם כועסים".‬
‫את יודעת, פעם קראתי ש…‬
‫שלאחר שאנחנו מודעים‬ ‫לסיפור של הטראומה והכאב שלנו,‬
‫חלק מהעניין הוא פשוט לשחרר.‬
‫כי אין חובה לחזור אל זה שוב ושוב.‬ ‫-נכון מאוד.‬
‫זה חשוב לך, כי זה הופך אותך למי שאת, אבל…‬
‫את לא חייבת לשאת את הכאב איתך.‬ ‫-את לא חייבת להמשיך לסבול.‬
‫"זה סיפור ישן, שלא אמשיך לספר לעצמי."‬ ‫-זה נכון.‬
‫אנחנו מזיזים הרים היום.‬ ‫-סיימתי!‬
‫תשמעי, את כמו…‬ ‫אנחנו משדרים תחושה של ויטני ומריה,‬
‫"נסיך מצרים…"‬
‫אני גם אוהב את הצבע. זה יהיה ממש לוהט.‬ ‫-כן.‬
‫תני לנו את הגבה, מותק.‬
‫אן לוהטת.‬
‫אן לוהטת כמו קיץ בניו אורלינס, מותק.‬
‫אלוהים.‬
‫אהבתי.‬
‫אמרתי שלפעמים אנחנו מתקשים‬
‫להתמודד עם מחלת‬ ‫"אני לא מודעת לכך שאני לוהטת",‬
‫אבל לא רק מבחינה גופנית,‬ ‫אלא גם מבפנים כזה, את יודעת?‬
‫כן.‬ ‫-את בן אדם נהדר. לפעמים את מחמירה עם עצמך.‬
‫אני מרגיש את זה ורואה את זה‬ ‫והתקווה הכי גדולה בליבי הקווירי‬
‫היא שלאחר החוויה הזאת תדברי אל עצמך בחיבה,‬
‫כי את אדם טוב, את עובדת קשה,‬
‫את בת שלא תיאמן ואת מספיק בדיוק כפי שאת.‬ ‫-תודה.‬
‫את מוכנה?‬ ‫-כן.‬
‫אלוהים. שלוש, שתיים, אחת, הנה את.‬
‫אלוהים.‬
‫את יכולה לעשות ככה, וגם ככה. אהבתי.‬
‫יופי! אלוהים.‬ ‫אהבתי את זה. האיפור הוא מושלם.‬
‫תתקרבי לראי.‬
‫נכנסתי עם השכבות פנימה.‬
‫אז אפשר לעשות כך כשהיא עובדת…‬ ‫-בסדר, כן…‬
‫היא יכולה לעשות כך,‬ ‫ואפשר לשים לו קליפס קטן.‬
‫כן! אלוהים, התגעגעתי ל"פוני" שלי.‬
‫התגעגעת אליו?‬ ‫-התגעגעתי אליו.‬
‫באמת. אני אוהבת את זה.‬
‫זנזונת…‬ ‫-סקסית!‬
‫כן!‬
‫- היום הרביעי -‬
‫- "העיקר באוכל הוא טיפוח: -‬
‫- "לא רק גופני, אלא גם רגשי." אינה גרטן. -‬
‫תסתכלו!‬ ‫-את מהממת!‬
‫אלוהים, ה"פוני" נראה ממש טוב.‬
‫את מוכנה להיכנס פנימה?‬ ‫-כן!‬
‫טוב, אנחנו מוכנים?‬
‫הפתעה.‬
‫אלוהים.‬
‫זה כל כך יפה.‬ ‫-כן.‬
‫מה?‬
‫האשטאג תקרת_טפט_זה_הדבר_הכי_מגניב_אי_פעם.‬ ‫-אלוהים.‬
‫כך החדר נראה גבוה עוד יותר.‬ ‫-נכון.‬
‫סאם יאהב את זה.‬ ‫-תראי את הספה הזאת.‬
‫הספה הזאת מהממת!‬ ‫-אהבת?‬
‫אני מרגישה כמו במסעדה טרנדית.‬ ‫-כן.‬
‫הרבה מרקם, הרבה חומרים טבעיים.‬ ‫-אלוהים!‬
‫פינת הזיכרון עדיין שם,‬ ‫עם הדבר הקטן של הקטורת.‬
‫תפוזים. רציתי שזה יהיה מקום‬ ‫ממש מיוחד, שבו תוכלי לזכור את אימך.‬
‫אלוהים.‬ ‫-אז בכל פעם שתגיעי… נכון?‬
‫זה הדבר שאימא שלי נהגה לשים בו את הקטורת‬
‫בשביל פינות הזיכרון שבביתנו.‬
‫היא הייתה אוהבת את זה. זה ממש מהודר.‬
‫אני רוצה שתזכרי עד כמה היא מתגאה בך.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-ברור.‬
‫את מוכנה לראות עוד?‬
‫כן!‬ ‫-כן? בסדר.‬
‫זה כל כך יפה. תראו את הצלחות!‬
‫אלוהים, שולחן עם ספסל!‬ ‫-חדר האוכל נמצא כאן, והסלון כאן.‬
‫רציתי לשלב ביניהם קצת.‬ ‫-בסדר.‬
‫וממש רציתי לתת לך מקום לארח…‬
‫ומאחר שהוא הכי קרוב למטבח,‬ ‫זה הגיוני יותר כאשר את מבשלת.‬
‫כן!‬ ‫-יעיל ויפה.‬
‫אלוהים!‬
‫אהבתי.‬
‫בואי נעשה מסע למטבח שלך.‬
‫אלוהים!‬
‫למטבח שלך…‬ ‫-הוא כל כך מואר.‬
‫אהבתי. אלוהים.‬
‫מקרר חדש.‬ ‫-חמוד!‬
‫מדיח כלים חדש.‬ ‫מכשירי חשמל חדשים ונהדרים של "סמג".‬
‫מגנטים לסכינים!‬
‫קיר שלם לסירים ולמחבתות,‬ ‫לא רק מתלה קטן אחד.‬
‫אהבתי.‬ ‫-אהבתי!‬
‫הוספנו לך משטחי עבודה.‬ ‫-אלוהים!‬
‫אובססיה!‬
‫עכשיו את יכולה לנשום עמוק כאן.‬ ‫-כן.‬
‫קודם, עם כל הצבעים,‬ ‫האווירה הייתה כמו בקולג'.‬
‫כן.‬ ‫-עכשיו היא הרבה יותר מתוחכמת.‬
‫זהו מטבח הניסויים שלך,‬ ‫לקראת בואם של סועדי הקיץ.‬
‫כן!‬
‫חבר'ה, זה ממש מושלם.‬
‫אני אוהב תגובות כאלו.‬ ‫-אלוהים.‬
‫התקרה מדהימה.‬
‫מותק, החדר הזה אומר, "חושניות".‬
‫שאני אמות.‬ ‫-אלוהים!‬
‫הוא משדר ארוטיקה.‬ ‫-לא הייתי מעלה בדעתי שהמיטה תהיה כאן.‬
‫מבחינת הזרימה תמיד עדיף‬ ‫למקם את המיטה מול הדלת,‬
‫כי האנרגייה זורמת לתוך החדר והחוצה.‬
‫זאת מיטה ממש גדולה.‬ ‫-אהבתי. כן.‬
‫את יודעת מהי האובססיה שלי?‬
‫הפרטים הקטנים שבפתח החדר.‬
‫מישהו שבר את זה.‬
‫וזה מוביל אותי לשיעור שלי,‬ ‫שבו נעלה על המיטה, כולנו,‬
‫ונלמד את הכוראוגרפיה שלנו.‬ ‫-בסדר.‬
‫אל תבלגנו את המיטה.‬ ‫-זה הולך ככה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש.‬
‫יפה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫כולם…‬
‫מה שאנחנו הולכים לדבר עליו הוא,‬ ‫"מלכה, איך אני צריך לטפל בפנים שלי?"‬
‫כן.‬ ‫-זה יהיה השיעור שלנו.‬
‫בסדר.‬
‫לוקחים קצת נייר טואלט‬
‫ומורידים את עודף המסקרה בטפיחות.‬
‫באמת שלא צריך כל כך הרבה מסקרה.‬ ‫-כן.‬
‫ואני ממש משתדל לגעת רק בקצוות.‬ ‫-לא בכל הריס?‬
‫אני מעדיף את הקצוות.‬ ‫-בסדר.‬
‫למעלה.‬
‫זה נראה ממש טוב. כעת עשי זאת בצד השני.‬
‫זהו זה.‬
‫אהבתי. עכשיו סלסלי כל עוד זה רטוב.‬
‫כן, מלכה, אני חי בשביל מה שאת עושה.‬
‫הריסים הם סוף. זה נראה כל כך טוב.‬
‫אן, בכל פעם שאנחנו מוצפים,‬ ‫בכל פעם שאנחנו לחוצים,‬
‫יש לך חוכמה פנימית‬ ‫שיודעת איך לטפל בך ואיך לסלוח לעצמך.‬
‫זאת הזנזונת הסקסית הפנימית שלך.‬
‫כי לא תמיד אהיה שם בתור הפיה הטובה שלך.‬
‫שלום, מהממת.‬ ‫-שלום.‬
‫איך את מרגישה?‬ ‫-טוב.‬
‫יופי.‬ ‫-כן.‬
‫כשרק הגענו הנה,‬ ‫אמרת לי שהמון דברים מכבידים עלייך.‬
‫וכשראיתי אותך מציבה את עצמך בראש,‬
‫בכך שדיברת בשם עצמך ואמרת מה את מרגישה,‬
‫זה היה רגע רב עוצמה.‬
‫פשוט ידעתי שאני כבר לא יכולה להכיל את זה.‬
‫מצחיק שאבא שלי העלה את העובדה‬ ‫שאני לא מדברת אליו ככה בדרך כלל,‬
‫כי זה חוסר כבוד, וזה היה מין…‬
‫זה דרבן אותי עוד יותר לומר מה שרציתי לומר.‬ ‫-יופי.‬
‫לכן מערכת היחסים בינינו התפוררה,‬
‫כי היא לא הייתה ממש אמיתית.‬
‫ניסיתי ליצור איתו קשר ברמה האישית,‬
‫וזה משהו שמעולם לא חשתי שאוכל לעשות,‬
‫קודם עם אימא שלי,‬ ‫במהלך כל חייה, וכעת עם אבא שלי.‬
‫יופי.‬
‫אז אני לא רוצה שזה יקרה גם איתו.‬
‫יופי.‬ ‫-אבל אני מרגישה טוב יותר.‬
‫גם אני.‬ ‫-בזכותך. אתה טוב.‬
‫גם את נהדרת. רק אומר.‬ ‫-אתה טוב.‬
‫את טובה.‬
‫שנדבר על הערב הזה?‬ ‫-כן.‬
‫זאת סעודת הקיץ האמיתית הראשונה שלך.‬ ‫-נכון.‬
‫בגלל שזוהי הראשונה,‬
‫אני חושב שיהיה נחמד‬ ‫אם תלבשי משהו שדומה לז'קט שף.‬
‫משהו פשוט יותר, אבל לא יומיומי.‬ ‫-בסדר.‬
‫נעבוד על זה ביחד.‬ ‫-טוב.‬
‫אצלי זה אותו דבר.‬
‫אלוהים.‬ ‫-שלום, סאם.‬
‫שלום.‬ ‫-אתה המום, נכון? תעיף מבט.‬
‫זאת הכתובת הנכונה?‬ ‫-כן! זה הבית שלך.‬
‫זה מדהים.‬ ‫-תראו, אני לא… אלוהים.‬
‫קשה לי לחכות לכך שתראה את אן.‬
‫ואו. זה פשוט כזה, "תנו לי רגע".‬
‫טוב, ילדים. שלום, סאם!‬ ‫-שלום, טאן.‬
‫שלום, חבר שלי. מה שלומך?‬ ‫-טוב לראותך.‬
‫אני מרגיש נהדר!‬ ‫-חכה שתראה אותה. היא מהממת.‬
‫טוב, אן?‬
‫דידי! אלוהים!‬
‫איזו סקסית!‬
‫סאם!‬ ‫-שלום!‬
‫שלום!‬ ‫-אהבתי. את נראית נהדר!‬
‫כן.‬ ‫-לא ציפיתי לך.‬
‫נשק אותה!‬
‫יופי, נשיקות!‬
‫טוב, סאם. שב.‬ ‫-שב.‬
‫ובכן…‬ ‫-נכון שהיא נראית טוב?‬
‫היא נראית מדהים. מותק, את נראית מהממת.‬
‫אן, את הולכת לבשל, אז דבר אחד חסר.‬
‫תני לי רגע.‬
‫אלוהים. זה כובע?‬ ‫-זה נזר!‬
‫את צריכה רק נגיעה אחרונה אחת.‬
‫את לא יכולה להיות שפית ראשית שיקית ללא…‬
‫איזה חמוד!‬
‫חי נפשי.‬ ‫-ז'קט שף!‬
‫- אן לו -‬
‫אלוהים, עם לחצניות!‬ ‫-כן!‬
‫כן, מלכה.‬
‫אהבתי.‬
‫איזה חמוד!‬ ‫-היא נראית ממש מקצוענית!‬
‫תודה.‬ ‫-את מוכנה.‬
‫זה מתוק! זה כל כך יפה!‬
‫אני אגיד "זנזונת" ואתם תגידו "קיץ"!‬
‫זנזונת!‬ ‫-קיץ!‬
‫- אן החדשה -‬
‫- "אוכל הוא זהות, -‬
‫- "טביעת רגל‬ ‫של מי שאתם." לידיה בסטיאניץ' -‬
‫מועדון סעודת הקיץ!‬
‫זאת סדרת האירועים הכי מרגשת‬ ‫בלוח השנה החברתי של ניו אורלינס, מותק.‬
‫מופע קולינרי, אפשר לומר.‬
‫ברוכים הבאים למטבח שלי שוב.‬ ‫שניכם, חלקו את התפריטים.‬
‫טוב, תעברו עם המבער הזה‬ ‫על פריכיות האורז עם השומשום.‬
‫כן.‬ ‫-אנו פורחים, מתרוצצים, מסדרים, מוזגים מים,‬
‫מניחים תפריטים, אומרים שלום…‬ ‫יש לנו המון דברים לעשות.‬
‫אני צריך קפה חם לשולחן מספר שש, בהול!‬
‫לך למצוא מארח.‬
‫איפה הבוטנים המרוסקים?‬ ‫-תירגעי.‬
‫אן חוששת. היא לא רק מבשלת את האוכל שלה.‬
‫היא צריכה לבדר את אורחיה.‬ ‫היא צריכה לספר להם במה מדובר.‬
‫אני עדיין צריכה להוציא‬ ‫את המנה הראשונה, הצדפות.‬
‫ראשית נאפה אותן.‬ ‫-בסדר.‬
‫הן עם חמאה ובצל ירוק.‬ ‫נפזר עליהן בוטנים מלמעלה.‬
‫היא עומדת לכבד את אימה בדרך הכי יפה,‬
‫ואני יודע שאימה תתגאה בה מאוד.‬
‫אז איך את מרגישה?‬ ‫-אני מרגישה טוב.‬
‫חוששת קצת, אבל טוב. מתרגשת.‬
‫קטן עלייך.‬ ‫-נכון. אני מוכנה.‬
‫מוכנה כל כך.‬ ‫-לגמרי.‬
‫ואנחנו גם נחלק מטלות,‬
‫כדי שלא תישארי כאן מאחור‬ ‫יותר מדי זמן ותוכלי להסתובב בין האנשים.‬
‫כי מה את?‬ ‫-אן לו, הבוסית הביצ'ית, הזנזונת הסקסית.‬
‫קדימה, זנזונת סקסית! תגידי שלום!‬
‫תסדרי את ה"פוני".‬
‫זהו זה. תודה. טוב מאוד.‬
‫שלום לכולכם.‬
‫תודה שבאתם לארוחת הערב המיוחדת שלי.‬
‫אני רוצה לחלוק איתכם בקצת מהאוכל‬
‫שאותו אכלתי מדי יום כשגדלתי בבית וייטנאמי.‬
‫היה לי שבוע שלא ייאמן‬ ‫עם החברים החדשים שלי, שנמצאים כאן.‬
‫כן.‬ ‫-כן,‬
‫והתקרבתי יותר לעצמי‬ ‫ולאימא שלי, שהלכה לעולמה,‬
‫וארוחת הערב הזאת היא לכבודה.‬
‫ואני מרגישה שרוחה של אימא שלי‬ ‫נחה עליי בזמן שבישלתי את האוכל הזה.‬
‫אנחנו נאכל קצת עם ידינו,‬
‫קצת עם צ'ופסטיקס וקצת עם כפות.‬
‫כולנו משפחה כאן הערב. אני אהיה כאן איתכם.‬
‫יש!‬ ‫-תיהנו!‬
‫אוהבים אותך!‬ ‫-אוהבים אותך, אן!‬
‫אן שולטת בערב הזה.‬
‫היא עושה הכול בטבעיות ואני גאה בה כל כך.‬
‫אלוהים!‬
‫אהבתם את הצדפות האלו? נהדר.‬ ‫-הן ממש טעימות.‬
‫תודה רבה. תיהנו.‬
‫אני רוצה שכולכם תלכלכו את הידיים, כן?‬
‫נעים להביט לאחור‬ ‫ולראות את האוכל שעיצב אותך,‬
‫לראות את הטקסים שהיו לך עם משפחתך.‬
‫זה מה ששף אן עושה‬ ‫ואני יודע שהיא תמשיך לעשות זאת.‬
‫היא חולקת בזה עם העולם‬
‫ואיזו מתנה נהדרת היא נותנת‬ ‫לכל מי שיש לו את המזל לטעום מהאוכל שלה.‬
‫אני אוהבת אתכם. אני שמחה שיכולתם להגיע.‬
‫איך המאכל מ"ביונד מיט"?‬
‫זו הקערה השלישית שלי.‬
‫זה אוכל נהדר!‬
‫תודה רבה לך.‬ ‫-כל כך טוב.‬
‫אפשר לומר שכאשר פגשנו את אן‬ ‫בפעם הראשונה, היא הייתה במקום אפל.‬
‫היא עדיין התאבלה על כך שאיבדה את אימה‬
‫ולא ידעה איך לעבד את הרגשות האלה.‬
‫אבל נראה לי שהשבוע‬ ‫היא קיבלה את סגירת המעגל שלה הייתה זקוקה‬
‫ושום דבר לא עוצר בה כעת.‬
‫בואו נעשה זאת באופן קבוע.‬
‫- נחום, בעלים, בר מסעדה "בייווטר" -‬
‫נכון.‬ ‫-כן.‬
‫היא מועצמת ויודעת שקולה משנה דברים.‬
‫היא לא תיתן לאיש‬ ‫להתנהג אליה כאילו שזה לא כך.‬
‫אהובה שלי, תודה על הכול.‬
‫להתראות!‬
‫באמת שחשבתי שאהיה תקועה‬ ‫בהלך הרוח שהיה לי לפני כן במשך הרבה זמן,‬
‫וממש נעים לדעת כיצד להתמודד‬
‫וכיצד לקבל את האומץ לעשות כרצוני.‬
‫אני מרגישה כמו אדם חדש.‬
‫אוהב אותך.‬ ‫-ואני אותך. אלוהים, תודה רבה לך.‬
‫תמכנו באן, הבטן שלי מלאה,‬
‫אבל כעת הגיע הזמן‬ ‫לתת לאן לעשות את זה לבדה. קטן עליה.‬
‫להתראות, כולם!‬ ‫-עד לפעם הבאה!‬
‫נעים להכיר אתכם. מכאן?‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות!‬
‫להתראות!‬ ‫-להתראות!‬
‫זה הזמן ל"שוטים"!‬
‫- #טיפ_מגניב -‬
‫- עשבי תיבול -‬
‫עצה שמרווה צימאון לידע‬ ‫לגבי כמה מעשבי התיבול האהובים עליי.‬
‫נתחיל בכוסברה,‬ ‫עשב התיבול הנפוץ ביותר בעולם,‬
‫שגם גורם למחלוקת הקשה ביותר.‬
‫רוזמרין. זהו עשב תיבול קשה שצריך לבשל קצת‬
‫כדי שישחרר את טעמו ויתרכך כראוי.‬
‫נענע. הרבה יותר מאשר קישוט‬ ‫על קרם ברולה עם תות שדה קטן אחד.‬
‫שמיר. הוא נמצא ממש בכל צנצנת של משהו כבוש.‬
‫פטרוזיליה. אם תקצצו אותה דק-דק,‬ ‫היא מסוגלת להמריץ כל מאכל בעולם.‬
‫ואם יש לכם ריח רע מהפה, תלעסו עלה אחד.‬
‫הייתי שמח לספר לכם עוד,‬ ‫אך זמני (גם קורנית) אזל, לצערי.‬
‫רגע, זה לא נכון.‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬
‫אני אגיד "זנזונת" ואת תגידי "סקסית".‬
‫זנזונת…‬ ‫-סקסית!‬