FAB 5 HOVEDKVARTER NEW ORLEANS, LA
Kom så!
De er her!
-Jeg kommer! -Ja!
-Vores hjem. -Det er smukt.
Er det ikke pænt?
-Hej! -Ja!
-Hej! -Hej!
-Din smukke dame.
-Er hun ikke? -Tak.
-Vi er så glade! -Hej, smukke.
-Bobby. -Rart at møde dig, Dorian.
-Tak, fordi du kom. -Sid ned.
-Dorian! -Ja.
Vi glæder os til at høre om din mor, Doreen.
I slutningen af ugen skal hun æres i Jazz Museet.
Ja. Det ved hun ikke,
men ingen fortjener det mere end min mor.
Hun er værdsat i New Orleans. Fortæl om hende.
-Hun spiller klarinet og synger. -Klarinet!
Bandet er Doreens Jazz New Orleans.
Det er her i det franske kvarter. Det føles, som om du altid er til fest.
Jeg har mange kælenavne.
Dronning Klarinet,
Lady Louis,
Miss Satchmo,
den kvindelige Louis Armstrong. Det er vildt cool.
Fordi Louis influerede mig,
men klarinet er det bedste.
Oprindeligt var hun en klassisk musiker,
indtil hun mødte tuba-spilleren, alias min far,
og han konverterede hende til jazz.
Vi øvede os før og efter undervisning.
Hun var min ideelle kvinde, for musik var mit liv,
og hun kunne lide det, jeg kunne lide.
Der gik ikke længe,
før vi tjente penge og morede os og rejste omkring.
Hun har optrådt med Philharmonic Orchestra to gange.
Og hver gang jeg ser hende optræde, græder jeg.
-Musik er del af familien. -Ja.
-Jeg er faktisk trommeslageren. -Jeg tænkte: "Er det dig?"
Nogle gange kan jeg ikke kigge tilbage på dem,
fordi følelserne hober sig op, og jeg mister koncentrationen.
Hun lyder skøn. Hvorfor nominere hende?
Jeg har spillet hele mit liv,
og det er noget, jeg ikke vil fortsætte med.
-Hvad? -Du splitter bandet op.
-Nej! Bør vi gøre det her? -Ved din mor det?
Ja, min mor ved det.
Gør hun?
Undskyld for det. Jeg var en Karen.
-Nej! -Jeg flippede ud.
Undskyld!
-Vi har talt om det. Det er fint. -Undskyld.
Hun kan ikke spille på gaden for evigt.
Hun kan ikke altid flytte rundt og sætte alt op.
-Det kræver stor styrke. -Okay.
Hun skal hen til næste kapitel.
Ja, og jeg vil give hende noget, hun kan fortsætte med.
Slikbutikken var noget, hendes mor drev.
Og hun vil drive den videre for mormor og også for sig selv.
Min familie startede Doreens Slikbutik.
Det var en succesfuld forretning i Tremé i årtier,
og det var min mors drøm.
Du kunne se det på hende og høre det på hendes stemme. Hun var stolt af den.
Da hun stoppede med at arbejde, var jeg ikke klar til at overtage den,
og musikken var mit kald. Det var det, jeg virkelig ville.
Så vi lukkede slikbutikken.
Jeg sagde: "Efter noget tid åbner vi slikbutikken igen,"
fordi det er mit ansvar at føre arven videre.
Men livet sker.
-Det er slikbutikken. -Ja.
-Utroligt. -Skiltet er så sødt.
Opkaldt efter hende. Doreens Slikbutik.
Alle i kvarteret besøgte den
på vej til skole for at få en snack,
men Katrina ødelagde den virkelig.
Der gik først et par måneder, og så gik der et par år,
og nu står den i ruiner,
og bjerget bliver bare større og større.
Slikbutikken er del af hendes liv. Det er vigtigt at have noget at falde tilbage på.
Musik er deres job.
-Den er hendes pensionsplan. -Ja.
-Okay. -I slutningen af ugen
gør New Orleans Byråd din mor til kulturel ambassadør?
Ja, hun er en person, der har gjort verden til et bedre sted,
og hun fortjener begge eftermæler.
-Du taler smukt om din mor. -Ja, jeg elsker hende. Helt ærligt!
Jeg vil møde hende!
Har du nøglerne? Jeg får vist brug for lidt mere tid.
-Ja. -Der er mange nøgler.
Du skal finde den rigtige til låsen.
-Kom med. -Du milde!
Elsker det. Tak, fordi du kom, Dorian!
-Kom så. -Tusind tak.
-Farvel. -Tak, Dorian.
DAG 1
MIT LIV HAR ALTID VÆRET MUSIK…
MEN MUSIKKEN ER KUN NOGET VÆRD, HVIS PUBLIKUM HØRER DEN.
Det franske kvarter. Klar til Doreen?
-Ja! -Også mig.
Jeg vil høre Doreen.
Ude foran hele natten lang
Vasker jeg, laver jeg mad
Jeg betaler huslejen
For jeg ved, jeg forudrettede ham
-Jeg hører musik. Der er hun! -Der er hun!
Lad os gøre det her.
-Tænk lige det! -Det regner.
-Hej, Doreen! -Hej!
Hvad sker der? Du milde!
-Det er noget af en overraskelse. -Hej, smukke!
-Hej! Du godeste! -Hej, skat!
Du milde!
Tuba!
Du milde! Hvad pokker?
-Så fantastisk! -Åh gud!
Det her er utroligt.
Det er tydeligt, hvorfor hun kaldes dronningen af klarinetten.
Når du er i selskab med Doreen, ved du, at du lytter til mester.
Hun er lige det, du vil høre, når du ankommer til New Orleans.
Det er så fantastisk!
Du er fantastisk!
Ja! Giv mig jeres penge, venner. Det var så godt!
Det er så cool!
Er du Lawrence? Du er så nuttet!
-Hej. -Hvordan går det?
-Må vi stjæle dig? -Jeg ved, det regner.
Kom med. Det er ikke en våd T-shirt-konkurrence.
-Elsker det. -Lawrence, tag over her.
-Uden hende er det intet. -Det drypper kun lidt!
Vi har allerede været på eventyr!
I den grad.
Du milde. Det er så cool.
-Virkelig? -Ja, virkelig.
Når I spiller, leder I så efter et sted, hvor det så kun er jeres sted?
Ja. Vi skulle slå lejr.
Vi gik ud torsdag aften, og vi gik først søndag aften.
-Så I havde plads. -Ja. Gudskelov.
Det har jeg prøvet.
Vi forsøgte at spille på det hjørne, men ejeren af den butik
kunne ikke lide os, og de ville ikke have musik.
Rul vinduet ned og sig: "Kæmpe fejl."
-Det elsker jeg. -Jeg elsker den film.
-Julia Roberts. -Det gør alle.
Folk er tilbøjelige til ikke at respektere gademusikere.
Og folk vil redde dig.
Du godeste, så mange har forsøgt at redde os!
Jeg mener. Wow.
-Er det rigtigt? -Ja.
Dit kvarter er så sødt.
-Det er bedårende. -Manner.
Da vi ville købe huset, tog jeg min mor med, og hun sagde:
"Det er et godt kvarter. Bor der farvede personer her?"
-Det gør der nu. -Det sagde jeg også.
-Nemlig. -Nemlig. Hun sagde: "Åh!"
-Sikke et skønt hjem. -Tak.
-Hej, smukke. -Hejsa.
-Godt at se dig. -I lige måde.
Din hårtone er smuk, Dorian. Skat!
-Så skøn. -Du milde!
I mødte hende!
Hvorfor dufter jeg vanilje og karamel?
-Noget dufter godt. -Vent her.
Der dufter af chokolade og vanilje og måske noget andet,
men nogen bager noget.
Hvis det er kage, går vi amok!
-Kan alle lide brownies? -Tror du, vi er monstre?
Er der brownies?
Åh hud!
Gør det ikke!
Ad!
Hvor vover du!
"Brown E's."
Hvorfor driller du os sådan?
Jeg gjorde det mod en i går.
Jeg havde det skidt, indtil jeg lavede brownies.
-Så der er brownies? -Apropos skønne ting…
Ta-da!
-Så det er… -Du milde!
…flødeost.
Kom ned i mors mund. Lige i min mave.
Velbekomme, Tanny! De er så gode, ikke?
Han er glad, når han twerker.
Twerk!
Jeg er det queer Cookie Monster.
Du godeste!
-Se lige dig. -Jeg ved det.
-Skatter! -Wow.
Et fantastisk maleri af dig.
Der er historie og musik i hvert eneste hjørne af det her hus.
Musik er noget, der samler folk, ikke?
Og mad har den samme kraft.
Det er sandt.
Du er som mig. En drømmer.
Du har en masse, du gerne vil, men jeg vil fokusere på noget vigtigt.
Som du vil lave. Hvad tænker du på, når du drømmer om slikbutikken?
Den første version var…
-Dit ansigt lyser op. -Ja.
Fordi jeg i slikbutikken lærte at bage,
og min mor tænkte på, hvad børnene ønskede,
-så børnene skal inddrages. -Ja.
Og jeg vi skrue lidt op med noget signatur-bagværk,
såsom butterdej.
Man kan bare plyndre køleskabet og pakke det ind i butterdej.
Det er det, butterdej kan. Det kan være sødt, salt, begge dele.
Der er intet, der ikke smager… Måske ikke intet, men du milde.
Vi har ikke rigtig fået styr på den smagsprofil endnu,
men jeg må sige, at når jeg finder frem til den…
Det kan vi more os med den her uge.
Cool.
Hvad er der hernede?
Doreen, skal vi se i dit klædeskab?
Jeg har pakket det ned, for vi er altid på farten.
Hvor er kufferten?
-Du milde. -Jep.
Du er pakket.
-Lad mig hjælpe. -Tak, sir.
Før du sætter dig, er du pedel på deltid?
-Nej! -Hvorfor går du rundt med en nøglering?
Hvor mange karabinhager har du?
De er adskilt, fordi tændingen i bilen ikke er glad for vægten.
Drej dem.
Okay, så der er huslåse udenfor.
Der er huslåse indenfor.
Der er låse til butikken.
Der er hængelåse, vi bruger til arbejde.
-Ja. -Det er meget. Sid ned, Doreen.
Okay. Denimjakke.
Det er fint for mig.
Den trøje er ældre end Dorian, og jeg elsker den.
Det her er et gerningssted.
Nej. Nej.
Doreen er livlig. Hun er sjov og levende og energisk.
Nej. Nej.
Det her tøj…
-Det største nej i lang tid. -Du godeste!
…er bare blah.
Helt sikkert nej.
Er du gået fra forstanden?
Det er ikke okay.
Har du det godt i det tøj?
Selv hvis nogen kommer hen og siger: "Se lige, hvordan hun går klædt."
Jeg spiller, og de siger: "Du milde!" Så er alt fint.
-Men vil du ikke se godt ud? -Nu skal du høre.
Der er nogle tungere kvinder på tv.
-Ja. -Og jeg tænker: "Wow."
-Men det kan jeg altså ikke. -Hvorfor ikke?
Du kan se godt ud.
Jeg vil vise dig, hvor nemt det kan være.
Åh gud. Det er… Tak.
Hold da kæft.
Du godeste. Okay. Sig mig noget.
Hvordan er din skønhedsrutine?
Jeg vasker mit ansigt, børster tænder og…
Ja. Tjek, tjek.
-…det er alt. -Og så er du klar.
For mit hår holder i noget tid.
-Ja. -Så er det klaret.
Er det der, inspirationen til fletninger kommer fra?
Det er nemt at passe, det ser chik ud.
Ja, bekvemmelighed.
Og jeg går ikke rigtig med makeup, men når Dorian lægger makeup på mig…
Se lige dit ansigt.
Dit ansigt er betagende.
Jeg husker, hun gav mig øjenvipper på.
-Jeg tænkte: "Hold da op!" -De øjne!
Jeg følte mig som en dronning.
-Det elsker jeg. -Åh, mand.
Vil du pynte dig op til daglig? Vil du lære noget af det?
Ja, for dælen.
-Hej, smukke. -Hej, flotte.
Når jeg kigger på dig, ser jeg rent talent.
Er det rigtigt?
Hvordan føles det at leve et liv, hvor du gør så mange personer glade?
Altså…
Tak. Det hører jeg nu.
-Det gør du. -Så cool.
-Det gør du! -Tja…
Da vi kørte hertil,
sagde du, folk ville redde dig, fordi du er gademusiker.
Ja. Jep. Når folk ikke kender dig, antager de ting.
Jep.
De siger: "De er på gaden, så de må have narkoproblemer.
Det må være alkohol."
Vi har været sortlistet længe
fra fede jobs på klubber og den slags.
De, der ansætter, ser ikke den arv, du har skabt.
Ja, det er skørt.
Men vi gør bare det, som vi elsker.
Ja. Føler du dig slidt og træt?
Ja. Førhen elskede jeg at rejse, men nu er gåturen gennem lufthavnen…
De er enorme!
-Ja, ikke? -De er så enorme!
-Åh, mand. -Jeg er helt enig.
Jeg blev 41 og sagde: "Hvad er der med mine knæ?"
-"Hvad sker der?" -41? Du godeste.
Jeg er en baby.
Jeg anerkender det, men jeg kan mærke alderen.
-Det sker nu. -Ja.
Da jeg blev 41, blev mit syn værre.
-Og jeg tænkte: "Wow, nu sker det." -Okay.
-"Nu sker det. Pis." -"Nu sker det."
Jeg vil ikke sige ned ad bakke siden, men…
-Du er på vej op. -…men forstærket.
Hvad føler du lige nu?
Selv når jeg er overvældet, klager jeg ikke,
for det er bedre at være overvældet, fordi du har så meget at lave,
end ikke at have noget at lave.
Så jeg skal bare følge med.
-Du trives i din lidenskab. -Det lyder godt.
Ja, det er godt.
Det er de sidste tre! Du kan gøre det!
-Hey. -Hej, min dame.
Du er der næsten!
Undskyld! Du fik mine fingre i munden!
Din skønne datter har givet mig nogle billeder.
Er hun din mor?
-Det er det. -Ja.
-Anna May. -Ja.
Det er min tøs.
Min mor gik fra at gøre rent i folks hjem
til at have sin egen succesfulde forretning i årtier.
-Hun er smuk. -Jep.
Doreens Slikbutik.
Min far lavede noget arbejde og installerede en skranke,
og børnene kom forbi, og de stillede sig bare på række,
og min mor var så sød og rar.
"Hej, kære. Hvad kan jeg hjælpe med?"
Den holdt åben i lang tid?
-I 35 år. -Wow.
-Så den var en hjørnesten for kvarteret. -Ja. Det var et hipt sted.
-Det er en fantastisk arv. -Det er det.
Det skulle ikke slutte, så vi købte bygningen.
-Hvilket år var det? -Det må være 2002.
Så I har arbejdet på den i årenes løb?
-Ja, for pokker. -Ja.
Og det er en skam, fordi da Katrine skete,
stod der over en meter vand. Bum.
-Så alt måtte fjernes. -Ja.
Der er gået så mange ting galt på så mange måder i så lang tid.
Du kan ikke lykkes med det.
Livet sker, og efter noget tid står du tilbage med en masse drømme.
-Jeg har arbejdet derinde. -Har du?
-Skal vi se på det? -Okay.
Lad os det.
-Unger! -Ja?
Unger, er I klar til at tage til slikbutikken?
Ja!
Tremé er et af de ældste frie sorte kvarter i landet.
En frue ved navn Dorothy sad på verandaen.
Hun vidste alt om kvarteret.
Jeg elsker de gamle kvinder, der ved alt om alle.
-Hun vidste alt. -Det er dig.
Hey, det bliver mig en dag.
Vi kalder dem "gardin-flyttere".
-Boede du her? -Jeg boede lige her.
-Her. -Hej, hus!
-Det er bageriet. -Ja.
Mine små magiske elvere er i gang. Der sker ting og sager.
Det er fantastisk at høre ekkoerne, for der var ingen ekkoer før.
-Ja. -Ikke?
-Der har været stille i noget tid. -Meget stille.
Jeg ville elske, at du kunne gå ind og se fremskridtene,
men det må du ikke.
Jeg tænkte: "Vi gør det."
Du gav mig lige nogle "brown E's!"
-Er du klar til den her uge? -Ja, for dælen.
-Okay? -Vi gør det!
VELKOMMEN TIL NEW ORLEANS DOWNTOWN
I slutningen af ugen vil byrådet
overraske Doreen med en udnævnelse til kulturel ambassadør,
og hun skal føle sig fantastisk. Hun skal føle sig kraftfuld.
Hun skal føle, at det her er noget, hun fortjener.
Doreen oplever forandring. Datteren forlader bandet.
Hun er nervøs for at kunne spille på gaden.
Det kan være lidt skræmmende for hende.
Når vi minder Doreen om hendes indvirkning
og den arv, hun efterlader sig,
bliver de her ændringer lidt nemmere.
Hun elsker musik, men hun skal videre til et nyt kapitel,
og det er skønt, at hun vil kigge på sin fortid.
Hun vil bringe Doreens Slikbutik tilbage.
Hun skal glæde sig til dette næste kapitel.
Doreen er en af de store,
og jeg vil sørge for, at når hendes kolleger ærer hende,
skal vi også fejre hendes skønhed, for se hende lige. Hun er så sød!
Din plan for noget går ikke altid, som du gerne vil have,
men jeg håber, jeg kan hjælpe Doreen med at bringe sin mors slikbutik tilbage,
så hun kan se sin fremtid for sig.
DAG 2
UANSET HVOR DU ER PÅ DIN REJSE,
ER DU DER, HVOR DU SKAL VÆRE. - OPRAH WINFREY
Velkommen til Sephora! Vi skal shoppe løs!
-Jeg elsker Sephora. -Dorian, vores barndomsdrøm sker nu.
Ja.
Jeg glæder mig til at hjælpe Doreen.
Jeg får alt ned i min kurv.
Det er et enestående øjeblik, hvor hun tager imod denne pris,
og Doreen skal udtrykke sig på nye, smukke måder.
-Jeg ved intet om det her. -Dine små øjne var sådan…
Så vi skal gøre noget her.
Vi skal engagere os.
Det bliver så hot! I er ikke klar.
Det er kontur.
Det er godt til vores hudfarve.
-Hvis du kan se det, er farven forkert. -Ja. Præcis.
Det er smukt!
Okay, vi skal have syv af dem.
Okay. Sødt. Vil du vælge noget til læberne?
-Hvis jeg blev nomineret til en pris… -Når du bliver nomineret…
-Tak. -Tak. Ja, ikke…
Der er ikke plads til "hvis". Vi manifesterer.
Jeg bør have noget, jeg kan finde frem.
Lilla og bær-farve er lige dig.
Vi lærer kvinder, når de ældes, at de ikke længere kan fejre skønhed.
"Leg ikke med farver eller dit hår."
"Du skal passe ind." Nej! Din alder er ligegyldig.
Du kan fejre dig selv, som du vil.
-Hvem er den lækre sag? -Punktum, mor.
Nu skal vi til hudpleje.
Det er toner. Pres det ned i huden efter badet.
-Ja. -Det er luksus.
-Ikke? -Ja.
Den her fyldige øje-gel er så god.
Serum, gel-fugtighedscreme og så vitamin C-rosenolie.
Det er godt til jer begge.
Rækkefølgen er som følger. Klar?
Toner, så serum, øjencreme, fugtighedscreme, olie.
Okay!
Toner, så serum, øjencreme, fugtighedscreme, olie.
Okay.
Og så… krammer I med maven.
Eller med hoften. Det er bedre.
-Meget sødere. -Du skal bruge en kurv til.
-Elsker du at være mor? -Du milde…
På hver måde har hvert skridt bare været fantastisk.
-Det gør mig så glad. -Ja.
Jeg elsker at shoppe, men for at hjælpe
skal jeg forstå, hvem personen er, og hvad de elsker.
Du voksede op i en slikbutik, og så blev du en musiker.
Ja. Jeg skulle få succes med musikken,
for jeg havde den her store karriere lagt ud foran mig.
Min familie havde en lille købmandsafdeling,
en bagerafdeling.
-Sådan tjente vi til dagen og vejen. -Ja.
Og vores familier tænkte, at vi børn på et tidspunkt ville tage over.
Det gjorde vi ikke. Du gjorde ikke.
Min far sagde: "Det er til dig," og jeg afviste.
-Ja. -Og jeg ved, at han blev såret.
Og passionen gav mig styrken til at gøre det.
-Ja. -Jeg var en dygtig klarinettist.
Lige fra begyndelsen. Bedre end gennemsnitlig.
Og jeg havde aldrig rigtig været bedre end gennemsnitlig før.
Jeg sagde ikke, at jeg slet ikke ønskede butikken.
Jeg sagde, jeg ville gøre min ting, og at jeg senere ville tage hånd om det.
Og så fik jeg besked om min far.
Ja, min far døde.
-Det gør mig ondt. -Ja.
Holdt din mor slikbutikken kørende?
Indtil hun fik demens.
-Okay. -Og… ja.
Det er skørt.
Så grunden til, at jeg husker den samtale med min far,
"Det er til dig", og, "Jeg ønsker ikke det her,"
er fordi jeg følte: "Hvor vover du at såre din fars følelser?"
Er det derfor, det er vigtigt for dig at forsøge at drive slikbutikken igen?
For at ære dine forældre?
-De sled så hårdt. -Ja.
Og de gjorde så meget, og de opfyldte deres drøm,
og de ønskede det for mig, og jeg valgte klarinetten.
Ja.
Jeg forstår, hvorfor der er skyldfølelse,
men jeg hader, at hun piner sig selv efter så mange årtier.
Lige nu er hun i en position, hvor hun kan genopbygge deres eftermæle,
og hun skal føle sig værdig,
og en del af det er at have et look, der giver dig den følelse.
-Klar? -Ja.
Jeg åbner nu.
Følg med mig.
Okay.
Før var du bare en bunke stof,
og jeg anede ikke, hvordan du så ud under det.
Det her giver dig de proportioner, som din krop faktisk er.
Du har en talje.
Du har en torso. Du har et ben.
Og nu viser vi det frem.
Sagen er, at den korte trøje bliver et problem.
Forklar det.
Når du spiller klarinet, løfter du op, så du viser lidt mave.
Ja, og når jeg sænker armene, vises min mave stadig.
Ja.
Det sidder på den. Okay.
Så fremover får du en længere overdel, så der er dækket for.
Ja.
Men skoene…
Så længe jeg står stille? Ja!
Hvis du skal have flade sko, må det være sådan.
-Ja. -Glem klarinetten et øjeblik.
Føler du dig skøn i det?
Ja. Jeg ligner dem på tv.
Du ser smuk ud.
-Tak. -Det gør du!
At hun siger, det er tøjet, hun beundrer på en kvinde?
Det er det! Det er øjeblikket.
Hun ser pragtfuld ud.
Hun får folks opmærksomhed.
Hollywood.
Hollywood!
Du ligner den seje, kraftfulde, kreative kvinde, som du er.
Hvor vildt.
DAG 3
AT TJENE TIL LIVET
ER IKKE SOM AT LEVE. - MAYA ANGELOU
Det ser ikke anderledes ud udefra.
Vi har oplevet meget rod i Queer Eye, men det her er et ret stort rod.
Jeg tog Lawrence med,
for manden skal sige god for det, så jeg ved, vi er på rette spor.
-Det her elsker jeg. -Ja, dejlig åbent.
-Det er Taika. -Hej.
Hun har fundet mange skønne fotos, som vi gerne vil hænge op.
Der er mange fra kvarteret, der husker stedet og frøken Annie May.
De kan huske, at de kom her som børn, ligesom jeg kan.
Siden jeg fik nøglerne,
fik vi klaret en masse af skimmelsvampen og vragrester fra orkanen,
men der er stadig meget, der skal gøres,
før butikken kan åbne dørene.
Men jeg ville gøre det klar, så Doreen nu kan huske fortiden,
men også se genåbningen for sig til de fremtidige generationer.
-Der er allerede gjort meget. -Ja?
-En frisk start. -Det bliver fantastisk.
Hendes mor smiler i himlen, fordi hun ved, der bliver gjort noget.
Jeg er så glad.
Jeg snakkede med din mor forleden.
Vi talte om, hvad hun ønskede sig i slikbutikken.
Hendes ansigt lyste op, da hun talte om butterdej.
-Ja. -Jeg blev spændt.
Butterdej er et tomt lærred.
Det kan være sødt, salt, vi kan komme alt i. Vi skal eksperimentere.
Jeg vil vise jer forme og størrelser.
-Vi kan gøre det sammen. -Fantastisk.
Ja. Okay.
Dorian vil få sin mor videre til det næste kapitel
og sikre sig, hun er okay.
Først et klassisk wienerbrød.
Jeg vil vise måder, butterdej kan skæres ud.
Det er en wienerbrødsfletning.
Man vikler det rundt og får en smuk fletning.
Vi er på en mission.
Og så en mølle.
En mission med butterdej.
Mange butterdejskager.
Vi laver en cirkel,
og man kan bruge det fyld, der gør en glad.
-Vi gør det. -Hvad laver du?
Jeg laver den sværeste.
-Den sværeste først? -Ja.
Det overrasker mig ikke.
Dorian, hvordan har du det med, at slikbutikken genopstår?
Jeg glæder mig til at se den,
og hvad vi skal arbejde med hele aftenen.
"Vi?" Hjælper du?
Ja. Det er sjovt at lave mad med hende.
Vi er bedste venner, så det er altid skønt.
Det er sødt at sige om sin mor.
-Vi er venner. -Hun er min ven.
I elsker og kan lide hinanden.
-I den grad. -Sandt.
-Se lige! -Den er smuk.
Den er smuk.
-Stop så. -Du er klar til æggene.
-Rå æg føles mærkelig. -Ja, derfor er jeg…
Det giver mening efter bagningen.
Sukkeret klæber sig til det.
Det elsker jeg.
Da jeg så det, tænkte jeg: "Den friske dild? Du milde."
Det er klogt.
Nogle gange skal du følge opskriften meget nøjagtigt…
Jeg bruger bær og fløde.
…men andre dage vil du lege og more dig,
være kreativ og se, hvad der fungerer.
Du vil bare lave noget jazz.
Jeg sætter mine ind.
Ovnen på 200 grader.
Der går 15 til 17 minutter, og så er de klar.
Jeg er så fascineret over, at I bor sammen,
I arbejder sammen.
Var det sådan for dig, Doreen?
-Jeg var mors pige. -Var du?
-Det er jeg stadig. -Ja, det er hun.
Hvis man kigger tilbage, og når jeg kigger tilbage,
voksede jeg op bagved slikbutikken.
Så Doreens Slikbutik er fyldt med minder.
Ja.
Min mor var i butikken meget af tiden,
og jeg lavede mad der, før jeg begyndte at spille musik.
Det gjorde det godt.
Det var dejligt at være hos hende.
-Ja. -Helt sikkert.
Slikbutikken gav så mange lykkelige stunder for Doreen og hendes mor,
og nu hvor hun tænker på sit livs næste kapitel,
er det mere end en forretning.
Det handler om hendes families arv, og hun vil ære det.
Det er meget smukt.
De er gyldne og smukke! I skal bare se dem!
-Du skræmte mig! -Jeg er bare opstemt.
Voilá, mademoiselle. Pour vous.
Det er bare smukt.
Hvad er der på? Kun æg?
Og en smule Demerara-sukker.
Jeg kan lide knaset, når du bider,
for dejen er smøragtig. Det er ret neutralt.
Så flot.
Kan du lide møllen?
-Ja. -Det er meget fotogent.
-Smukt. -Jeg sender dig det foto.
-Ja. -Det er smukt.
-Vores lille testkøkken! -Det må jeg nok sige.
-Jeg begynder med det salte. -Ja.
Hold da kæft. Jeg havde ikke overvejet dild, men det er godt.
Åh mand.
-Ja. -Den dild.
Den er med skinke og ost.
Vil du skåle?
-Skål. -Skål.
Den er den bedste.
-Det er lækkert. -Er vi enige?
-Det elsker jeg. -Vi kan lave store fletninger.
-Og skære til. -Ja. 100 %.
Det var den salte, hvad med sødt?
Jordbær og blåbær.
Det elsker folk bare.
-Den var med bær og fløde. -Okay.
Den er god, men jeg ville bytte med flødeost og flormelis,
for vi bruger frisk frugt. Ellers er den lidt for…
-Flad. -Flad.
Og hvad med formen? En mølle?
-Det kan jeg lide. -Ja.
Vi laver en klassisk mølle,
flødeost, flormelis, en smule vanilje, og så moser vi nogle bær.
-Ja. -Sådan.
-Det er det.
Wow.
DAG 4
MUSIK ÆNDRER SIG, OG JEG ÆNDRER MIG MED DEN - ARETHA FRANKLIN
Ja, Doreen! Du godeste.
Kom indenfor.
-Tak. -Ja.
Velkommen.
-Hej, Akeisha. -Hej.
-Hvordan går det? -Og dig?
-Det er smukke Doreen. -Hej, frk. Doreen.
Sid ned, skatter. Okay.
-Må jeg røre? -Ja da.
-Godt. -Ja da.
Har du udelukkende haft fletninger i…?
-37 år? -Det er længere, end jeg troede.
Det ville være sjovt at prøve noget lidt anderledes.
Du skal have en frisure, der er nem.
-Det bliver tyndere. -Nævn det ikke.
Det kan hårsække ikke lide.
-Forstået. -Du klarer det godt.
En smuk person, jeg er besat af, krævede meget af sine hårsække
ved at lave fletninger uafbrudt, siden Reagan var præsident,
så der er stadig hårsække heroppe. Vi kan vokse dem ud igen.
Spark!
-Okay. -Spark!
Det kan jeg, men ring 112 først.
Nej!
For Doreen er fletninger et spørgsmål om bekvemmelighed,
og de er smukke på hende.
Jeg vil vise hende nogle lette, smukke hårstile.
-Jeg vil lade det hvile. -Det er godt.
Jeg kan lide det her look.
-Ja. -Ja.
Hvis du ikke lader det hvile, kommer det sig aldrig.
Vi giver håret luft og en pause,
men vi gør også, at hun kan gå tilbage til fletninger.
Ja, Doreen.
Lad hende trække vejret. Lad der komme lys.
Hårsækkene synger: "Halleluja!"
"Halleluja!"
Doreen føler en øjeblikkelig lettelse
og lethed, når fletningerne fjernes,
og hendes hår vaskes.
Det er fedt!
Du milde.
Jeg fatter ikke, hvor skønt dit hår er.
Ja.
Hvad pokker? Så cool.
Hvad var dit yndlingsshow?
Vi var i Bogotá, Colombia,
og vi var med i en parade,
og paraden begyndte på toppen af bjerget,
og vi gled hele vejen ned,
men da vi kom til midten,
var der mennesker, så langt jeg kunne se frem.
Jeg kunne ikke et ord spansk,
og ikke mange af dem kunne tale engelsk.
Der er den her Mardi Gras-sang, hvor jeg lavede spørgsmål og svar,
og jeg sagde: "Syng for mig."
Og jeg havde aldrig set så mange mennesker.
-Sproget var universelt! -Ja, det var utroligt.
Det er så cool.
Doreen er fantastisk. Det er måden, hun optræder på.
Det er måden, hun bliver musikken, hun spiller.
Hun skal fejres,
og jeg er spændt på, at hun bliver æret af lokalsamfundet.
Forbered dig selv, for du ser virkelig godt ud.
Du ser skøn ud.
Vi skal stadig elske vores mænd efter det her, ikke?
Vi skal ikke ud på markedet efter. Klar? Tre, to, en.
Wow.
Jeg elsker det. Wow.
-Smukt, ikke? -Ja. Wow.
Og det er let.
-Det føles let, ikke? -Det føles meget… Ja.
Vil du kigge på det?
Du milde! Se, hvor smukt det ser ud, når du står op, og det bevæger sig!
-Hvem er det? -Så cool.
-Du kan føle vinden i dit hår! -Ja.
Må jeg få et stort kram? Det her var så sjovt.
DAG 5
MIN ARV ER, JEG HOLDT KURSEN…
FORDI JEG TROEDE PÅ NOGET I MIG. - TINA TURNER
Hej, alle! Vi er her!
-Hej! -Hej! Kom så, Bobby!
Jeg kommer.
-Du ser så sød ud! -Hej!
Du godeste, du har hår!
-Smukt. -Jeg har meget hår.
Hej, skat.
Jeg har opdaget det takket være en vis person.
-Hvordan har din uge været? -Skyldig.
Al opmærksomheden, jeg har ikke arbejdet.
Jeg kan ikke relatere. Jeg elsker opmærksomhed. Ikke?
-Jeg kan godt vænne mig til det. -Okay!
Det skal ikke stoppe.
-Ja. -Men du fortjener det.
Vi er ikke i mål, for vi har planlagt mere.
Lad os gøre hende klar til nærbilledet.
Rart at møde dig.
Nu skal du høre.
Doreen aner ikke, at hun skal æres i dag.
Hun tror, vi skal til butikken.
Jeg indså ikke, Naomi Campbell var her. Hed hun ikke Doreen?
Vi er så glade for, at Doreen skal hen til mange personer,
der vil fejre hende og hendes musik. Hun fortjener at føle sig skøn.
Tryk pause og hent en snack,
for du skal ikke have lavt blodsukker.
Se lige dig.
Okay. Skal vi tale om farverne?
Mange farver.
Ja. Vi har en masse kjoler til dig.
Normalt går du ikke med kjoler,
men det er et nemt outfit at tage på,
uden man skal tænke.
Looket er lavet for dig. Vi skal bare finde en sko.
Det er den her uges ord. "Wow."
Det er en helt anden måde at kigge på… mig selv på.
I dag bruger jeg et bælte for at fremhæve formen.
Du så vel, du fik en flad sko.
-Ja. -Du skal være komfortabel.
En mand, der lytter.
-Er I klar? -Ja.
Doreen, smukke, kommer du ud?
-Åh gud. Jeg er spændt. -Hun er så smuk!
-Elsker det! -Jeg ved det!
Så smuk!
-Du er smuk. -Jeg elsker de flade sko.
Jeg vil sige, at jeg skulle finde ud af at gå.
Du milde, du er smuk!
Du ser smuk ud.
Det er cool.
Alle mulighederne.
Det var et parallelt univers før. Wow.
-Jeg tror, en anden vil snakke med dig. -Jeg har min egen overraskelse.
Troede du, du ikke skulle tale med mig denne uge og ikke blive forkælet af mig?
Vi kører en lille tur i bilen og stopper måske en gang på vejen.
Det lyder godt.
-Farvel. -Ses!
Vi ses senere.
Doreen spiller på gaden,
så de kulturelle institutioner har været svært.
Det tager ikke noget fra hende som musiker,
selvom nogle døre er blevet lukket,
fordi hun har haft stor indflydelse på New Orleans-jazz.
Den arv, du har skabt her,
er mere end bare dig selv.
Generationer vil beundre den.
Du sagde, at etablissementet og de magtfulde steder ikke ærer dig.
Ja.
Det er hårdt at spille på gaden.
For du prøver at få folk til at se dig og stoppe op
og lade sig underholde, så de giver dig penge.
Ja.
Og pengene er der nu, men jeg var altid på vej fremad.
Jeg prøvede at få påskønnelse og respekt
fra autoriteter eller kolleger.
Ja.
Men nu tror jeg, at det bare ikke vil ske.
Det indser jeg.
-Men så mange andre elsker mig alligevel. -Ja. Der er gået for lang tid.
Det, du gør som en sort kvinde, er så kraftfuldt.
Du får hver og en af os til at føle os i live.
Når jeg handler ind,
og nogen foran mig kigger tilbage og siger: "Du milde! Det er hende!"
Og jeg siger: "Hvem?"
Jeg leder også efter hende.
Vi kommer dertil og indser ikke omfanget,
hvor stort det er, for du er bare dig selv.
-Og din indvirkning som følge af det… -Ja.
…er gået langt udover, hvad du har kunnet forestille dig.
-Tak. -Seriøst.
Ja.
-Jeg standser her. -Okay.
Jeg tænkte, vi kunne besøge Jazz Museet.
Okay. Det er lige noget for mig.
Som en ung sort mand er det vildt at se arven, der er herinde.
-Der er noget Louis herinde. -Ja.
Ikke noget Doreen, men der er Louis.
-Ikke noget Doreen? -Ikke noget Doreen.
Alle sammen…
Doreen Ketchens!
Du godeste!
Hvor skønt.
Ja.
-Hun tænker: "Hvad?" -Åh gud!
-Det er fantastisk. -Åh, mor!
-Du er smuk. -Det er du.
-"Det er du"! -Du milde!
Vi er tilbage i college.
Ja!
Hej, Doreen. Vi er glade for, du er her i museet.
Jeg er stor fan.
Og måske genkender du nogle af tingene her.
Som en del af udstillingen vil vi gerne have dig med og tale med dig om det.
Din egen udstilling.
-Hvor vildt! -I museet!
Jeg vil have hele familien op. Kan I komme op?
Hun har spillet på gaderne i New Orleans i 40 år.
Hun får endelig bekræftelse på, at hun gjorde indtryk her,
og at hendes arv vil leve for evigt.
-Klar? -Det tror jeg.
Okay.
"Mens jazz-virtuos, underviser og ikon,
dr. Doreen J. Ketchens, en klarinettist,
has spillet for fire præsidenter,
indspillet et album næsten hvert år siden 1994
og betragtes bredt som en kulturel ambassadør for New Orleans."
"Og mens hun i årtier som klarinet-dronningen…"
Så sjovt at sige! "…klarinet-dronningen har spillet på Royal Street
med sit band Doreens Jazz New Orleans, der har rejst rundt i verden
og optrådt med deres glade, energiske, sjælfulde New Orleans-jazz
i 47 stater og 24 lande."
"Hun har også optrådt med musikkæmper såsom Ellis Marsalis og Trombone Shorty."
"Doreen har optrådt med Luisiana Philharmonic
i St. Louis-katedralen, i Orpheum Teatret og under New Orleans-festivallen."
"Og derfor, på anmodning af byrådspræsident Helena Moreno,
proklameres det af New Orleans,
at byrådet ærer dr. Doreen J. Ketchens,
amerikansk jazz-klarinettist og kulturel ambassadør."
"Tak, fordi du deler dine talenter med verden
på vegne af den smukke by, New Orleans."
Underskrevet af alle medlemmer.
Vi elsker dig så højt.
Du er et stort aktiv for byen.
Vi elsker dig.
Til dig.
Tale!
Nu skal I høre en ting.
Da jeg gik herind, sagde jeg: "Louis Armstrong influerede mig."
"Der er meget af ham herinde, men der er intet Doreen herinde."
Jeg tog fejl.
Tusind tak
frøken Sadie, frøken Moreno, Fab Five
og så mange af jer vidunderlige, smukke, absolutte…
Jeg er bare…
Og idet jeg kigger ud i rummet, tænker jeg: "Slap af."
"Hvordan er du endt her?" Du milde!
Tak, alle sammen. Altså… Wow.
Jeg mener… wow.
Jeg er taknemmelig på så mange niveauer.
Det er fantastisk, og jeg sætter pris på det.
Tak.
Vi fejrer ofte folk, når de ikke er her længere og kan nyde det.
Så at hun kan se vores beundring er noget helt særligt.
Du ser så glamourøs ud.
Ja, ikke? Hvad i alverden?
Når jeg går forbi eller cykler forbi dig i kvarteret,
stopper jeg, og det giver mig en stor glæde.
Tak.
Nu skal vi se et andet New Orleans-ikon, Doreens Slikbutik.
Er alle klar til at se Doreens Slikbutik?
-Frøken Anna Mays arv? -Ja.
Ja? Okay. Lad os komme af sted!
Okay! Kom så!
Du milde!
Wow.
Du milde dog.
-Det ligner en andens sted. -Nej. Det er dit.
Du milde.
Du skal bare åbne døren.
Klar til at gå ind?
-Ja. -Ja?
-Det dufter af min mor derinde. -Okay.
Åbn øjnene.
Du godeste!
Dit navn står på alt…
Du milde.
Du godeste.
Åh gud dog!
Du milde.
Åh gud.
Jeg er så fuld af følelser. Jeg er så taknemmelig.
Så velsignet.
Bare så taknemmelig.
-Hold da helt op, for pokker! -Hun bandede næsten!
Du godeste!
Først så jeg min mor,
så min far og min smukke datter.
Det er helt utroligt, hvordan de er foreviget der.
Din familie har en stor arv her.
Musik, kultur, slikbutikken.
Du milde. Tusind tak.
Du milde dog.
-Og vores mesterværker. -Bagværk!
Jeg føler, vi er på rette spor.
Det var vigtigt, at hun huskede, hvad det var,
så idet de bliver færdige,
kan hun forberede sig på, hvad det bliver til.
Må jeg stjæle som den første?
Det første barn!
Skal vi lade dem gøre det?
-Jeg er klar. -Og du er så lækker!
Du skal gå gangen.
-Ja! -Ja!
Kom indenfor.
I dag indser Doreen, at hun er en vigtig del af det her lokalsamfund.
-Det er smukt. -Er det ikke smukt?
Hun har skabt et sted,
der er så unikt for den kunster, hun er.
Og at få det udødeliggjort i en institution,
hvor folk kan komme og lære om dit liv,
og hvad du har bidraget med til din by og jazz-musikken. Det var lang tid undervejs.
Man kan ikke få for meget slik. Det er gratis. Vil I have slik?
Slikbutikken bliver forhåbentlig
et sted for passion, arv, sammenhæng og fællesskab,
som Doreen kan drive så længe, hun har lyst.
Så fedt.
Det her er helt fantastisk.
At jeg eksperimenterede med dig og Dorian
var noget af det mest glædelige, jeg har oplevet meget længe.
-I lige måde. -Det var sjovt at lege.
Jeg er et sted nu, hvor jeg har et kæmpe forspring,
og jeg har gode idéer
til noget, min mor og far ville være stolte af.
Og også en ung Doreen.
Og jeg føler, jeg var i stand til at fuldende en vigtig rejse i dag,
hvor musikken og slikbutikken og arven går hånd i hånd.
Det er et eventyr. Bare skønt.
Og jeg sørger for, at når du går herind, dufter og hører du kærlighed.
Tekster af: Niels M. R. Jensen