- Kdo jste? - Váleční orli!
QUEER TÝM
Náš dnešní hrdina je Denton Mallas.
Je hlavní fotbalový trenér v louisianské škole pro neslyšící.
- A taky je učitel. - Pěkně!
Tak to jsem vážně zvědavý.
Připravit. Tři, dva, jedna.
Právě ho v práci povýšili.
Stal se novým ředitelem pro sport.
Největší vášeň mám pro fotbal, to ano,
ale větší motivací je pro mě pracovat s neslyšícími dětmi.
DENTONOVA KOLEGYNĚ/NOMINUJÍCÍ
Tady můžu studentům přirozeně předat
všechny tradice, zvyky a libůstky neslyšících.
Tady mají 100% zaručený přístup ke znakové řeči.
Mohou se věnovat sportu nebo divadlu.
Kdyby chodili do běžné školy, měli by stejné příležitosti?
Pochybuju.
Měl 18 měsíců, když jeho rodina zjistila, že neslyší,
a všichni se naučili znakovou řeč.
To se popravdě moc často nestává.
Což je zvláštní.
Kdo by se ji nenaučil, když jeho dítě neslyší?
Jeho otec Jay se obětavě zasazoval za svého syna,
hlavně ve sportu.
Aby Denton nikdy nepřišel o zápas,
stal se Jay trenérem a znakoval mu od čáry.
Díky všem podobným činům byl Jay vždycky Dentonův hrdina.
Že jo!
Pro mě osobně je on můj hrdina. Rozhodně.
Musel toho hodně snést.
Neslyšíte a snažíte se žít svůj život,
máte před sebou tolik překážek, ale on dosáhl maxima, co mohl.
Prosperoval. Rozvíjel se.
Chci pomáhat svým studentům,
jako můj táta pomáhal mně.
Je velmi obětavý.
On to nepřizná, ale někdy toho může být hodně
a může se to na vás podepsat, když se snažíte pomoct všem a ve všem.
„Odpočiň si. Udělej si čas pro sebe.“
A já řeknu: Ne, ještě jsem neskončil.“
Musím pro ty děti udělat všechno, co můžu.
Ředitel pro sport,
hlavní fotbalový trenér,
asistent basketbalového trenéra,
trenér vzpěračů,
asistent trenéra běhu,
a trenér pro školní kvízy.
Dělá vše, na co si vzpomenete.
Myslím, že Denton si zaslouží víc… Trochu víc péče.
Protože je ve vedoucí pozici,
je často tváří toho sportu,
je tam s nimi na hřišti.
Je důležité, aby člověk v jeho pozici vypadal dobře,
aby reprezentoval tým i naši školu.
Počet studentů na LSD každým rokem klesá,
a odnáší to sportovní oddělení.
- Ne! - Fotbalový tým má jen 15 členů
a hrozí, že ho úplně zruší.
Jako ředitel pro sport Denton cítí,
že je na něm, aby vysvětlil, že ten program nesmí skončit.
Denton je své práci oddaný.
Má ve své kultuře, v kultuře neslyšících, jisté úspěchy, takže chce pomoct.
A ano, myslím, žeho to velmi tíží.
Potřebuje zvednout sebevědomí
a vědět, že je ohromným přínosem.
Brní mi chodidla z toho, jak celý den chodím a dělám spoustu věcí.
Má toho hodně co dát,
ale pokud nezmění svoje zvyky, myslím, že brzy vyhoří.
Nevím, jestli si uvědomuje, jak moc vnímáme jeho obětavost
a jeho nadšení pro naši školu, naši komunitu a naše studenty.
Tahle zkušenost by mu mohla hodně zvýšit sebevědomí
a pomoct mu, aby dál mohl proměňovat životy dětí na školách pro neslyšící.
Na konci týdne
bude mít školní fotbalový tým po třech letech první zápas.
- Do toho! - Jo!
Denton se musí dostat do hry na hřišti i mimo,
aby dokázal dovést tým ke konečnému vítězství.
Přesně tak!
Tentokrát je naším úkolem pomoct trenérovi najít správný směr a hrdě vést tým.
Jo!
PRVNÍ DEN
TRENÉR SE NESMÍ BÁT
PTÁT SE KAŽDÉHO, KDO HO MŮŽE NĚCO NAUČIT.
Umíte znakovat?
- Trochu. - Možná trošku.
„Moje jméno.“
- Moje jméno… - Vy si to moc komplikujete.
- Jak je „je“? - To se moc často nedělá.
Vidím lidi na hřišti.
Hrajou fotbal?
Poběžte! Bude vzrůšo!
…a proběhnete skrz.
Jak se máš?
Těší mě.
Můžeme se obejmout?
Ahoj, kluci. Jak se máte?
Připomíná mi to Světla páteční noci.
A taky Vzpomínku na Titány a fotbalové pokřiky.
A Denton je krasavec.
Víš, jak jsi rozkošný? K sežrání.
Jak dlouho už trénuješ?
Sedm let.
Ty jo, to je dlouho.
- „Ty jo.“ Jo. - Jo.
Chtěli bychom vidět šatny.
Ano? Tak jo.
- Díky, kluci. - Ahoj.
Ahoj! Jste skvělí.
Šup šup!
- Tak jo. - Dobrá.
Tahle šatna už zažila lepší časy.
Potřebovala by zrenovovat.
Je tam takový puch, jako by tam něco žluklo.
Víte, jak si člověk po dlouhém dni sundá ponožky
a čichne si, jen tak pro zajímavost?
Ty bláho!
Takhle páchne celá ta místnost.
Takhle to nejde.
Můžeme se podívat? Sundat to?
Ano.
To jo!
To je ale obličej! To je ono!
Vždycky máš tolik energie?
Ano, musím.
Musím být energický.
Od rána do poledne, celou dobu.
Mám to rád. Sport, školu i děti.
Je to moje oblíbená část dne.
Chceme vidět zbytek školy. Ukážeš nám ji?
Pojďte.
To je ale trofejí!
Co je tahle část?
Náš koncesní obchůdek.
Jo, koncesní obchůdek.
Kdy jste ho naposledy použili?
Před dvěma lety.
Vidím stroj na popcorn a pomalý hrnec. Co jste tady podávali?
Popcorn, hot dogy.
Pojďte.
Tohle bývaly sprchy, ale teď je to skladiště.
Tak jo, tenisky.
Spoďáry. Na ty nesáhnu.
Školní tričko.
Jo, chápeme. Pracuješ ve škole.
Hodně školního oblečení.
Jasně. Chápu.
Školní věci.
Nuda.
Sport hraje ve tvém životě velkou roli.
Proč zrovna fotbal. Je tohle fotbal?
Dělám to správně?
- Fotbal. - Ukaž.
Mám brýle. Sundám si je.
Protože vím, že u znakování hodně záleží na výrazu tváře, že?
Ano.
Proč byl pro tebe fotbal tak důležitý?
Sport byl vždycky prostor, kde se můžu emočně vybít.
Některé dny mi všechno přerůstalo přes hlavu.
Byl jsem vyhořelý a vyčerpaný z toho, jak jsem se snažil mluvit a odezírat.
Bylo těžké navazovat vztahy se slyšícími spolužáky.
Sport byl způsob, jak si odpočinout
a vyjádřit svoje emoce.
A pak jsem začal hrát fotbal ve škole pro neslyšící a nadchlo mě to.
Protože můj táta taky miloval fotbal,
pomohlo to mezi námi vytvořit silné pouto.
Rozumím.
Můj táta tu pro mě vždycky byl.
Chci, aby to tyhle děti zažily taky,
protože některé z nich takový vzor nemají.
Protože díky svému tátovi jsi viděl, že je možné věci měnit.
Přesně tak.
Máš pocit, že to umíš?
Je pro mě těžké to vidět.
Doufám, že je dokážu podpořit a motivovat.
Musím jim zajistit slibnou budoucnost.
Jo. Zažíváš velký tlak.
Jo.
Váleční.
Váleční?
Orel.
Pověz mi víc o téhle malbě na zdi.
Vážně, ta je tu už dlouho,
možná od 80. nebo 90. let,
od té doby se vůbec nezměnila.
Je těžké získat peníze a zrenovovat ji.
Proč myslíš, že škola na tohle nemá dost peněz?
V 70. letech jsme měli přes 300 studentů.
Časem se počet studentů snížil.
Snížil.
Teď máme asi 90 studentů.
Stále více studentů přechází do běžných škol.
Možná proto, že když rodiče porodí neslyšící dítě,
doktor nebo audiolog často řekne:
„Lepší bude, když se naučí mluvit, odezírat,
bude používat naslouchátko nebo implantát. O znakování se ani nezmíní.
Vidím na tobě,
že je to úžasná kultura, na které ti zjevně hodně záleží,
a i když možná trochu upadá,
pořád si zaslouží pozornost a prostor,
na který by děti mohly být hrdé, je to tak?
Přesně tak. Ano.
Co bys řekl,
kdybychom tady tento týden namalovali něco nového,
co bude opravdu odrážet to, jakou vášeň a zápal
máš pro sport ty i děti, které sem docházejí?
Jo, jsem pro.
Vážně tu chci vidět něco inspirativního.
Máš nějakou frázi nebo motto, které říkáváš dětem
a můžeme ho použít?
Chraňte hnízdo!
„Chraňte hnízdo?“ To dává smysl.
Můžeme?
Buďte důrazní.
Orli… Ne, musíš jít nahoru!
- Jdu! - Pamatuj si to!
Mrcho, dávej pozor.
Šest, sedm, osm.
Buďte důrazní.
Orli, buďte důrazní.
Sport!
Já věděl, že se to stane.
Já ti ho přimáčkl!
BÝT „DOBRÝ“ NENÍ DOST
- Ahoj! - Takhle ty pomáháš?
Pomůžeš mu s jeho trenérskou uniformou?
- To si piš. - Dobře.
- Dík. - Bavte se.
Půjdeš se mnou? Pojďme.
Bavil vás dnešní trénink?
Brzo se uvidíme.
Ahoj.
Už jsem se podíval, co tady máš.
Tohle je v podstatě vše, co používám ve škole.
Skoro všechno, co tu máš, má na sobě logo školy.
Většinu z toho jsem dostal od školy.
Proč ne, když je to zadarmo?
Věci zadarmo jsou fajn, ale můžeš nosit i něco jiného.
Nejsi tu jen trenér. Jsi taky učitel, ne?
A sportovní ředitel.
Tohle dává smysl, pokud je koučování tvoje jediná práce.
Je to snazší.
Je snazší přejít ze školy na fotbalové hřiště na trénink.
Snazší neznamená správné.
Tohle je skvělé na hřiště.
Já chci dokázat něco víc.
- Sport! - Zásah!
Sport!
Zajímavé.
Tak jo.
Hele, vím, že už ti to říkali všichni,
ale jsi prostě úchvatný.
Jo, královno!
Jo, královno.
První stříbrné vlasy.
Objevují se
poslední dva nebo tři roky.
Souvisí to se stresem?
Trochu, jo.
Mám takový filmový dotaz.
Viděls Sestru v akci 2?
Děj je trochu podobný tomu, co máme tady,
až na to, že oni tam mají sbor,
a tohle je fotbalový tým.
Váš program už je zatlačený do kouta.
Dá se to tak říct?
Ano.
Ale zatím funguje.
Jo, rozhodně.
Někdy se mi nakupí spousta různých úkolů, které musím udělat.
Kde mám začít?
Začnu tady, přejdu sem, dělám kupu věcí.
Mám pocit, že ten seznam úkolů nebere konce.
Myslím, že je někdy lepší,
zvlášť když mám obavy z budoucnosti, začít se soustředit na tady a teď,
než si dělat starosti s tím, co přijde potom.
Jsi ochotný
si teď dopřát trochu klidu a naučit se se mnou tento týden pár věcí,
abys našel trochu času a energie pro péči o sebe?
Ano, jsem ochotný. Ano.
Tak jo.
Snažil jsem se naučit trochu znakovat.
Promiň, jestli to popletu, ale zkusím otázku.
Co máš každý den k obědu?
Sendvič s burákovým máslem.
Pozor, bez marmelády.
Proč bez marmelády?
Takhle to dělávám už od dětství.
Takže máš vážně rád svoje návyky.
Jo. To rozhodně. Nesnaž se opravit to, co není rozbité.
Když jsi vyrůstal,
co jsi rád jedl?
Jaké jídlo jsem měl rád, když jsem vyrůstal?
Ano.
Dobrá. Zbožňoval jsem tátovy sendviče „sloppy joes“.
Pěkně od základu, ne z plechovky.
Ty taky miluju.
Tento týden ti chci pomoct objevit tvoje nové…
Nejoblíbenější.
Nejoblíbenější jídlo.
Jsi připravený začít s námi tento týden?
Čekám jenom na vás.
Uděláme nějaký pokřik? Nemůžeme odejít jen tak.
Jdeme.
- Jdeme. - Jdeme!
- Tak jo.
Já čekal, že si to odpočítáme.
DRUHÝ DEN
VEŠKERÝ RŮST ZAČÍNÁ
NA HRANICI VAŠÍ KOMFORTNÍ ZÓNY.
Vidím ten tlak, který na sebe Denton vyvíjí,
ale chci, aby pochopil, že má zdroje
a má v sobě schopnosti a sílu,
aby vyšel ze sebe a dosáhl toho, co chce.
Esteticky to bude patřit k těm jednodušším proměnám,
ale rozhodně není jednoduché dávat komunitě tolik, co Denton,
takže můj dnešní úkol je
v Dentonově nádherném světě vypěstovat semínko míru a pokoje.
Pro Dentona je vážně důležité zažehnout ve studentech vášeň
takže mojí prací tentokrát bude projevit sportovnímu oddělení trochu lásky,
aby studenti mohli být opravdu hrdí na to, co dělají.
Pro Dentona není jídlo prvořadé, čemuž naprosto rozumím.
Je v jednom kole.
Ale zasekl se ve stále stejné rutině.
Chci, ať vystoupí z komfortu, zkusí nové věci
a ochutná něco jiného než chleba a buráky.
Chci, aby až vstoupí do místnosti plné lidí,
kteří mohou ovlivnit jeho práci, jeho školu,
aby se cítil stejně suverénně jako oni.
Chci, aby si připadal silný.
Antoni a já vyrazíme s Dentonem na jeden den do města.
Klučičí jízda!
BUĎTE K SOBĚ LASKAVÍ
Jsi připravený na nákupy?
Koupíme oblek?
Až po tobě.
Děkuji.
Denton má v šatníku převážně oblečení od školy,
případně kousky vhodné pro studenta,
a my chceme, aby vypadal jako někdo, koho budete brát vážně
na schůzi správní rady, na nějaké akci.
Chci ho obléct tak, aby vypadal jako dospělý muž.
Dobrá. Největší problém vidím v tomhle.
Vidím tě jako trenéra, jenže ty nejsi jenom trenér.
Teď jsi taky ředitel pro sport.
Taky jsi učitel.
Cítíš se ve své práci sebevědomě?
Máš pocit, že se pro tu práci hodíš?
Úplně ne.
Právě se snažím na to přijít a nějak do té role zapadnout.
To místo ti nedali jen tak. Ty na to máš. Musíš jen převzít otěže.
Jsem zvyklý pracovat v zákulisí,
motivovat a podporovat ostatní.
To mám rád.
Myslím, že máš příležitost
vystoupit ze své komfortní zóny, což od nás rozhodně neslyšíš naposledy.
Být v centru pozornosti je děsivé, ale ty jsi trenér.
Umíš inspirovat lidi.
Podle mě jen musíš přesvědčit lidi, že se dokážeš posunout dál,
že dokážeš přilákat diváky.
Teď ale vypadáš jako jeden ze studentů. Musíš se obléct vhodně ke své funkci.
Doufám, že ti to oblečení pomůže ten pocit zažít.
Ano.
- Můžeme jít zkoušet? - Ano.
Jsi ochotný zkusit všechno?
Všechno?
Jonathan poslal nádherný růžový crop top a chce, abys ho vyzkoušel.
Myslím, že mi růžová sluší.
A crop top ti rozhodně padne.
- Kdybys něco potřeboval, řekni, ano? - Ano.
Můžu za tebou?
Tak jo.
Nádhera.
Moc hezké.
No teda!
Nesnažím se ho dostat ze sportovního do obleku.
To není potřeba.
Sako ti vážně sluší.
Vypadáš sofistikovaně.
Tyhle kalhoty připomínají sportovní kalhoty.
Chci, aby věděl, že existuje zlatý střed, trochu rafinovanější a sofistikovanější.
Nechtěl jsem, aby to pro tebe byla velká změna.
Je sportovní elegance.
Ty kalhoty jsou vážně pohodlné.
U mě sako ovlivňuje hlavně to, jak se cítím a jaké mám držení těla.
Okamžitě srovnám ramena
a cítím, že můžu vstoupit do místnosti takhle…
Vypadám důležitě a sebevědomě.
To sako je hezké.
- Ta látka je trochu… - Ta látka?
Trochu mí brání ve znakování.
Dobře, to naprosto chápu
a to se dá snadno změnit.
Tohle nemusíš nosit,
pokud nepůjde o něco vážně důležitého.
Jo, to ano.
Cítím se vznešenější, serióznější.
Jako vážená osobnost. Dodává to váhu tomu, co dělám.
Přesně tohle jsem chtěl.
Mám pro tebe další model.
To je skvělé.
Paráda.
Podívej, jak ti to sluší.
Koukni na ten zadek! Ne, podívej se!
Vážně ti to padne.
Ten má na mě moje žena nejradši.
Já taky!
Líbí se mi to. Je to ležérnější.
A taky…
„Jsi sexy.“ Sexy.
Sexy.
Jo. Chtěl jsem, aby sis to vyzkoušel,
protože je to snadný způsob,
jak nepůsobit strojeně, překombinovaně nebo přehnaně,
ale přitom vypadat sofistikovaně, dospěle, jako někdo, koho si chci poslechnout.
To rozhodně.
Pomůže ti tohle oblečení, aby ses cítil sebevědoměji,
když budeš mluvit s kolegy,
nebo s nadřízenými ve škole,
nebo možná s reportéry,
s lidmi, kteří můžou podpořit tvoji snahu ve škole?
Ano. Cítím se připravený. Cítím se dobře.
Myslím, že vidím, jak mě budou lidi vnímat.
Vidím v sobě sebedůvěru.
Nádhera.
Děkuji.
Běž se převléct, chci ten zadek vidět odcházet.
Koukni, jak odchází!
Nebylo to fantastické? A nelži!
ŽIVTE SAMI SEBE
ŽIVTE SVOJI DUŠI
PODPORUJTE DRUHÉ LIDI
Když porovnáme
sendvič s burákovým máslem a indickou kuchyni,
neexistuje větší protiklad.
Znáš indické jídlo?
Ne. Moc o něm nevím.
Je v něm tolik různých druhů koření, textur, křupavosti a smetanové jemnosti.
Chci, aby se u toho bavil.
Aby zkoumal a objevoval.
Je to trošku ostřejší.
Je to dokonalé.
Všechno je to moc dobré.
Vím, že je pro tebe sport, a fotbal obzvlášť,
- opravdu důležitý. - Ano.
Ale u tvé školy
jde zjevně ještě o mnohem víc.
Teprve když jsem byl v sedmé třídě
a byl jsem na táboře pro neslyšící,
kde jsem potkal neslyšící vzory a začal se více angažovat,
jsem se víc ponořil do své neslyšící identity.
Kdo může lépe komunikovat s neslyšícími dětmi a učit je,
než neslyšící dospělí, kteří už si tím samým prošli?
Miluju svého tátu.
Celou svoji rodinu.
Opravdu. Moc si jich vážím.
Ale chápou plně, čím jsem si prošel?
Ne, nechápou.
Je to jiné.
Takže je vážně důležité mít prostor, kde se můžeme cítit příjemně
ve vlastním světě, v naší kultuře, komunikaci, rytmu.
Tenhle muž má misi.
Denton chce oslavovat a pěstovat kulturu neslyšících.
Moc si ho vážím.
Nesu vám dezert. Zmrzlinové sendviče.
Tohle se mi líbí ze všeho nejvíc.
Říká se jim kulfi.
Výborné.
Můžeš si to vzít s sebou.
JSME KRÁSNÍ
JO, KRÁLOVNO
TŘETÍ DEN
MOC VYTVÁŘET LEPŠÍ BUDOUCNOST
SE SKRÝVÁ V PŘÍTOMNÉM OKAMŽIKU.
Dáme si spolu parádní lekci jógy.
Pojďme na jógu.
A nekoukejte mi na zadek. V těch šortkách je rozkošný.
Fajn, klidně se podívejte.
Chtěl jsem ti ukázat, jak se můžeš uvolnit.
Pokud máš obavy o budoucnost
nebo přemýšlíš o minulosti, nejsi v přítomném okamžiku.
Takže jde o to, aby ses ukotvil v současnosti
a přitom se postaral o své tělo.
Super. To zní dobře.
Sedneme si na zadek.
Restorativní jóga se cvičí na zemi.
Boky, bedra, kvadricepsy a hamstringy.
Zlato, hamstringy musíš úplně uvolnit
a pořádně protáhnout.
Chodidla volně a dlaně nahoru.
Pokud tvoje hamstringy křičí bolestí…
Vezmi si tuhle kostku.
Jeden učitel jógy mi řekl:
„Ukaž mi tady v místnosti, kde je ten problém.“
A já na to:
„Víte, on není v téhle místnosti.
Musel bych vám to vysvětlit.“
Tím chtěl říct,
že mnoho problémů, které máme,
je jen v naší hlavě
a my se musíme dostat z hlavy
ven do těla pomocí dechu.
„Ale co škola? Ne, teď se nadechuju.“
„Co si dám dneska k večeři? Ne, teď vydechuju.“
Pravou nohu si přehoď přes levé koleno.
Jo. Že mám pravdu? Cítíš to?
Jak se na sebe napojujeme na podložce,
tak se na sebe napojujeme i mimo ni.
Tohle je skvělý způsob,
jak natrénovat zklidnění, porozumění a soustředění se na sebe.
Ano.
A vědomí, že se mu nemůže přihodit nic,
co by nezvládl.
A o tom je jóga.
Jak se cítíš?
Velmi odpočatě.
Uvolněně.
Předtím jsem cítil napětí v bocích,
a to se teď trochu rozplynulo.
- To se mi líbí. - Jo.
A teď tě převlečeme a ostříháme.
Jdeme.
Vítej v mé kanceláři.
Můj dnešní úkol je navázat na tvůj neutuchající sex appeal.
Když se podíváš na Tanovy vlasy, připadají ti
sexy?
Trochu objemu?
Ne.
Tan má skvělý objem, to jo,
ale mně by to nesedělo.
- To si nemyslím. - Já mám radši střídmější.
A taky by mě zajímalo, jak bys vypadal,
kdybys měl kratičké strniště.
Co?
Úplně krátké vousy.
Jako „uhlazenější“.
Jo, to je přesně… Díky.
Obvykle mívám knírek a bradku.
A já chci, abys neměl knírek a bradku.
Jen tento týden.
Tak jo.
Tak jo, začínám stříhat.
A co váš zápas?
Těšíš se?
Jo, jasně.
Mají motivaci. Moc se těší.
Konečně se dostanou na hřiště.
A taky se těší, že lidi přijdou do školy podívat se na zápas.
Ať tvoje brada zas uvidí sluneční světlo.
Můj ďolíček na bradě.
Ty tam máš ďolíček?
Už toho nech. Přestaň být tak sexy.
Nemůžu dopustit, aby tvoje škola přišla o trenéra, protože se dal na modeling.
Možná letní brigáda.
Teda, nové obzory.
- Jsi připraven na svoje nové úžasné já? - Jsem připravený.
Tady máme nového nádherného Dentona.
No teda.
Zajímavé.
To je moc hezké.
Paráda.
Tohle jsem nečekal.
Líbí se ti to?
Jo. Když vidíš na hvězdách v televizi,
jak mají takové strniště, nenapadlo by mě, že to bude vypadat takhle.
Dobré, že?
Dodali jsme trochu objemu.
Jo!
Cítím, že dokážu udělat, co je potřeba.
Že dokážu jít za rozhodčími a debatovat s nimi
a skrz tenhle vzhled ukázat sílu.
Vážím si toho, jak ses o mě postaral.
Takže bych ti rád dal znakové jméno.
Bože, povídej!
Připravený?
Ruka číslo pět…
„Jonathan.“
Proč?
Zaprvé,
jsi vážně přátelský.
Zadruhé,
máš jasné, zářivé oči.
A zatřetí,
ty jsi prostě ty.
Jsi bez servítek sám sebou.
Všiml jsem si, že si často přehazuješ vlasy.
A odhodíš je zpátky, víš to?
Takže „JVN“.
JVN.
Ano.
Tys mě rozplakal.
JE TO VÁŠ ŽIVOT,
DOBŘE SI HO NAPLÁNUJTE
Vítej na LSU.
LSU.
Chci, aby sis uvědomil,
že když sníš o tom, že se věci změní a zlepší, stane se to.
Vzal jsem tě sem na LSU, abys viděl, jaké máš možnosti,
jaké možnosti mají tvoje děti a tvoje škola.
Ale nechci to ukázat jen tobě.
Takže jsem pozval celý tvůj tým a všechny ostatní trenéry.
Vážně?
Ano,
protože chci, aby to taky viděli a zažili.
Ahoj!
Byli jste někdy na univerzitním stadionu?
Paráda.
Jste připravení jít dál? Můžeme?
Ano?
Ano!
Tak pojďme!
Bylo nádherné vidět, jak jsou nadšení.
Váleční.
Orli.
Letí.
Sem.
Musíte vyhrát!
To je ono. Dentone, musíte to vyhrát!
Tohle studentům umožnilo jeho úsilí.
Představte si plný stadion.
Všichni tam sedí. Díváte se nahoru.
Všechna ta energie. Tribuny jsou plné.
Cítíme tu atmosféru.
Atmosféru, přesně tak.
Rád tě vidím, jak koučuješ.
Denton pro ně chce víc A je to vidět na jejich nadšení,
ale Denton to nevidí na sobě.
Myslím si, že nevidí, co dokázal a jaký dopad už teď má.
Tak trénujte. Jste připravení?
Ano.
Je to na tobě, Johne!
- Je to na tobě, Johne! - Je to na tobě, Johne!
Pojďte ke mně.
- V pohodě? - Jsem rád, že to s nimi můžu zažít.
Vím, že ti ty děti dělají velkou radost.
Přináší ti radost.
Vážně, děcka mi vždycky zlepší den.
Každý den mi ze sebe dávají 100 %,
takže já jim musím 100 % vracet a investovat do nich.
Ty jim dáváš 100 %, ale všechna práce ve škole
ti přináší tlak.
Cítíš se někdy přehlcený?
Je to těžké. Není vždycky snadné zůstat silný.
Nechci, aby na naší škole přišli o jakoukoli příležitost.
Kdyby chodili do běžné školy, neměli by je,
takže mám pocit, že mám za ně odpovědnost
a musím zajistit, aby ty možnosti měli.
Školy pro neslyšící jsou na ústupu.
Jo.
Dokud to bude pokračovat, co dál?
Co když se zruší sporty?
Pokud se zruší, oni ztratí příležitosti.
Přijdou o jednu z možností sebevyjádření.
Zaslouží si to!
Zaslouží si to a tečka.
Lidé mimo komunitu si neuvědomují,
kolik toho tahle škola nabízí.
Zvlášť u sportu.
Pokud o tohle přijdou, budu si připadat, že nedělám, co bych měl.
Chápu.
Nechci být tím důvodem,
že se všechno zruší, že se sportovní oddělení zavře.
Příčina jejich neúspěchu.
Vytváříš na sebe ohromný tlak, uvědomuješ si to?
Ano.
Myslíš, že je zdravé na sebe tolik nakládat?
Ne.
Viděl jsem, kolik toho pro mě dělal táta.
Chci toho pro ně dokázat stejně,
protože je to pro mě osobní.
Bojíš se,
že nemůžeš dát tem dětem to, co dal tvůj otec tobě?
Chci zajistit, aby tahle neslyšící komunita vzkvétala.
Nejen kvůli nim samým, ale pro všechny, včetně mě.
Jsem jenom kolečko v soukolí.
Nevěříš si.
Věříš si?
Je těžké vidět, co vlastně dokážu.
Tenhle strach z neúspěchu cítíš, protože si nevěříš.
Nejsi malé kolečko. Ty jsi celý ten stroj.
Viděls, jak jsou ti kluci šťastní?
Jo. Vážně jsou šťastní.
Tak jako táta pomáhal tobě,
ty tu jsi pro tyhle kluky.
Nemusíš mít obavu, že selžeš. Můžeš si věřit.
A jak víš, že si můžeš věřit? Protože už jsi to dokázal.
Přemýšlels někdy o tom, cos dokázal, a o lidech, kterým jsi pomohl?
Díky tobě se ty děti cítí silné. Tys jim ukázal, že všechno je možné.
A nemusíš mít obavy a strachy,
že se vaše škola zavře, že to všechno visí na tobě,
protože jediné, co můžeš nějak ovlivnit, je to, co už děláš.
Že těm dětem budeš projevovat lásku
a zbytku světa ukazovat svůj zápal.
Jo, chápu.
Řekni: „Věřím si.“
A až to budeš říkat,
vzpomeň si na všechno, co už jsi dokázal.
Můžeš mi teď vyznakovat
„věřím si“?
Věřím si.
Musíš si to pořád opakovat.
Jsi jako tvůj otec.
Vážně.
Už jsi pro ně udělal tolik, kolik tvůj otec pro tebe, a ještě více.
Potřebuju, abys to věděl a slyšel.
Jo.
Mám radost.
Díky, žes mi to řekl. Vážím si tvojí upřímnosti.
Jsem opravdu hrdý a vážně moc rád, že jsem tě poznal.
Taky jsem tě rád poznal.
VY TO ZVLÁDNETE
PEČUJTE O SEBE
ČTVRTÝ DEN
MUŽ, KTERÝ POHNE HOROU
ZAČÍNÁ TÍM, ŽE NOSÍ MALÉ KAMÍNKY.
SÍDLO ÚŽO PĚTKY
Ahoj.
No páni!
Nádhera.
Ty vlasy jsou boží.
Paráda.
Je to báječné!
Ano.
Těším se, cos mu vybral za oblečení.
Zrovna jsem chtěl říct, ať vypadnete.
- Padejte. - Cos chtěl říct?
„Tys zlobil?“
Tak jo, můžeme?
- Jo! - Dobře.
Dentone, pojď za námi.
- Ano! - Sluší!
Skvělé. Paráda.
Ukazuje vám zadek.
Ten je taky skvělý.
Líbí se mi ta délka kalhot.
Hezké, že? A ty mokasíny mu sedí.
Jak se v tom cítíš?
Cítím se báječně!
To mě tak těší.
Super. Vypadáš nádherně.
Ale potřebuju, abys zkusil ještě něco jiného.
Připraveni? Denton!
To vypadá skvěle.
- Že mu to sluší? - Ano!
U Dentona jde vlastně o výměnu.
Vyměnit to, co obvykle nosí, za něco maličko sofistikovanějšího.
Pořád nosí polo tričko, tak jsme ho obměnili,
a tyhle kalhoty jsou o něco elegantnější než džíny.
Asi jsem se do těch bot zamiloval.
Myslím, že je to naprosto vhodné oblečení, když půjdeš z tréninku
na nějakou schůzku.
Tohle se mi moc líbí.
Víc vnímám svoje ruce.
Působivější, silnější, sebevědomější.
- Úžasné! - Říkals, že důležitá je textura.
Chtěl jsem, aby ses v tom cítil příjemně.
Myslím, že v tomhle bychom mohli jít do školy.
- Připravení jít do školy? - Já půjdu rád.
- Pojďme do školy. - Jdeme.
- Ten zadek! - Budu řídit.
- Auto už přijíždí. - To je ono!
- Dobrá. - Těším se.
- Jdeme. - Jdem na to.
Můžeme?
No teda.
To je jeho Sydney.
Vypadáš hezky.
Děkuji.
Není jenom hezký. Je nádherný.
Nádherný, má pravdu.
Úplně mě to dostalo.
Působí to tu živěji.
Ty nové barvy tomu dodaly jas a pestrost
a všichni naši úžasní studenti vidí váš nový obchůdek.
Jakmile vejdete, vnímáte ducha školy, tu zelenou, bílou a žlutou barvu.
Lidi hned vědí, že jsou v zemi Orlů.
Chci ti ukázat jeden speciální prostor.
No teda!
Tohle je tvoje nová kancelář.
Pořád jsi používal svoji třídu,
ale teď jsi šéf.
Teď potřebuješ mít prostor,
kde můžeš mít schůzky, individuální pohovory se studenty,
takže jsem chtěl prostor, který by hlásal:
„Tohle je sportovní ředitel. Ten to tady vede.“
No teda. Je to úžasné.
Jsem v šoku.
Nemám slov.
Teď opravdu vnímám, že mám něco, co mi dodá pocit,
že by si druzí měli sednout na prdel.
Jsem sportovní ředitel.
Jo.
Ještě jsem ti chtěl vysvětlit, proč tu prodáváme „sloppy not joes“.
Dostaneme na ty tribuny lidi.
Na začátku jsi mi řekl, že nejradši ze všeho máš
sendviče „sloppy joes“ tvého táty.
Ano.
Tyhle jsou dělané podle receptu od něj,
a „not joes" zní skoro jako „nachos“.
Výborné.
Rozhodně v tom tátův recept cítím.
Moc jsi mě potěšil. Díky.
No teda!
„Chraňte hnízdo.“
To se mi líbí.
Chraňte hnízdo.
To je paráda.
Je to boží.
- Musíme jít hrát. - Ty jo, to je hustý.
Dostali nového válečného orla,
který nejenže dodá klukům energii a hrdost na jejich školu,
ale taky zastraší příchozí konkurenci.
A je tu věta, co klukům vždycky říkáš, aby každý soupeř věděl, že je čeká boj,
protože vy budete tohle místo chránit celým srdcem.
Jo!
Do toho! Rozjeďte to!
Ještě pro vás máme poslední místnost, novou šatnu. Takže…
Ještě jednu?
Říkal jsem si, že je načase ji opravit, když poslední renovace proběhla v 1978.
No teda!
Že jo?
Ty jo!
Panebože!
Pojďte dál, kluci.
Vážně si zasloužíte moderní prostor, který vás bude reprezentovat.
Masážní křesla!
Máte tu i novou dotykovou obrazovku, kde můžeš předvádět rozehrávky.
To je fuk. Nevím, co dělám.
Vidíš?
Doufám, že teď můžete být
na svoji školu a oddělení sportů ještě hrdější než doteď.
A hlavně na svého trenéra!
Jo!
Paráda!
Povídali jsme si o víře v sebe sama
a já jsem chtěl, aby ti některý student řekl, cos pro ně udělal.
Můj trenér pro mě znamená…
KAPITÁN TÝMU
Jsem rád, že nás trénuje právě on.
Mám ho strašně moc rád.
Teď jsme na řadě my, abychom našemu týmu pomohli uspět.
Budeme spolupracovat. Jsme tým. Jsme v tom všichni spolu.
Tolik jsi toho dokázal a jsi velkým přínosem,
takže nikdy nechoď na schůzku s pocitem, že to nedokážeš,
že nejsi dost úspěšný.
Už teď máš velký vliv a budeš ho mít i dál.
Jenom musíš pokračovat a věřit si.
My v tebe věříme.
Tak jo! Jdeme na to!
Mám tě fakt rád.
Já tebe taky.
Vážně jsem…
Byla to pro mě úžasná zkušenost.
Tenhle čas, který jsem s vámi strávil
bude patřit k mým nejoblíbenějším životním vzpomínkám.
Podnítili jste mě, abych se začal zabývat některými věcmi
a vyzkoušel si něco nového.
A umožnili jste mi zamířit ke hvězdám.
Riskovat. To jste mě naučili.
Dodali jste mi potřebnou sebedůvěru, abych mohl být sportovním ředitelem.
Moc vám za to děkuju.
A naučili jste mě spoustu důležitých věcí, třeba pečovat o sebe.
Péče o sebe je pro zdravý život opravdu důležitá.
Opravdu jste mi umožnili nahlédnout
do sebe sama.
- Pojďme se všichni obejmout! - Jo.
Pojď sem!
- Nashle. - Ahoj!
Na viděnou.
Nezapomeň,
musíš si věřit.
Mám tě rád!
Cítím to.
NOVÝ DENTON
NESLYŠÍCÍ LIDÉ MŮŽOU DĚLAT VŠECHNO, CO SLYŠÍCÍ.
JEN SLYŠET NE.
Fotbal!
Mám tu pár „sloppy not joes“!
Super!
Ty my rádi!
- Takhle se svolávají lidi do pokoje. - Neon bude nadšený.
- Dám si nacho. - Snad vyhrajou.
- Můžeme? - Jdeme na to.
Snad vyhrajeme!
- Hezký. - Je takový fešák!
Dentone, máš venku návštěvu. Pojď.
Ahoj!
Ahoj, trenére.
Jak se máš?
Ahoj, tati!
Tátů s nakrátko ostříhanými boky je vážně málo.
- Jo. - Jako Kenny Rogers. Super.
Rád tě vidím.
Jeho máma je boží. Rozkošná.
Překvapení.
Překvapení!
Vůbec jsem to netušil!
Chcete jít do šatny?
Uvidíte, jak je povzbuzuju před zápasem.
- Ano. - Tak pojďte.
Tak jo, kluci. Sedněte si.
Vím, že jste nervózní.
Ale když překonáte sami sebe,
můžete povstat.
Takže se vás zeptám,
dokážete povstat a postavit se výzvě?
- Kdo jste? - Váleční orli!
- Sport! - Ví, jak je rozpumpovat.
- To ano. - Jo.
Denton chce být jako otec, mít dopad.
A dokázal to a jeho táta je u toho.
Kruh se uzavírá. Paráda.
- Jo! - Jo!
- Roztleskávačky jsou boží. - Jo.
Pojďme.
Ty a ty budete u lajny.
Někdy, když máme v životě velké cíle, jsme přetížení,
protože máme pocit, že selžeme,
ale pokud se snažíte, jdete kupředu
a věříte si,
nikdy nemůžete selhat.
Denton vstupuje do nové životní etapy
a má teď sílu, aby udržel školní sportovní program v chodu,
aby mohl proměňovat životy studentů a neslyšící komunity.
Snad se nám tento týden podařilo ukázat mu,
že už teď dělá maximum a že si toho může vážit,
protože z toho pramení sebevědomí.
To nejdůležitější, co jsem si z této pouti odnesl,
je, že si musím věřit.
Běžte do šatny.
Patřím.
Patřím do téhle role.
Raz, dva, tři!
Váleční orli!
Cítím, že budoucnost školy bude v dobrých rukou.
Ahoj.
Chvíle pro tátu a syna!
Jo, královno.
KDE SE ÚŽO PĚTKA NAUČILA ZNAKOVAT?
Jak to, že rozumíme znakové řeči?
Máme tlumočníky.
- Bez vás bychom to nezvládli. - Pojďte sem!
Díky.
Jo, královno!
Jo!
Překlad titulků: Veronika Kubíčková