Fogd meg!
Kézmosás.
Elkészült már ehhez a pác?
New Orleans…
szemét hely, de ez az otthonom.
A hét hőse Anh Luu.
Harmincöt éves vagyok, főszakács a Bywater Brew Pubban.
Fantáziadús dél-vietnámi ételeket készítek.
Nem „fó”, hanem „pho”.
A jelölés Samtől jött. Három éve Anh párja.
Szeretné, ha Anh képes lenne kifejezni az érzéseit és a kreativitását.
- Megmasszírozzam a lábad? - Aha.
Első látásra beleszerettem.
Láttam, milyen szép,
és ő az egyik legviccesebb ember, akit ismerek.
Sam különleges.
Ő a legnagyobb támogatóm és rajongóm.
Nem büdös a lábad. Szuper.
Köszi.
Mostanában kevés időt töltünk együtt.
Rengeteget dolgozom.
Nem is tudja, mikor volt utoljára fodrásznál.
Összefogja a haját, így nem lesz leveses.
Professzionális.
Anh családja a Katrina után Portlandbe költözött,
és Anh itt építgeti a karrierjét.
Azon a héten, amikor megnyílt az első étterme,
az édesanyja elhunyt autóbalesetben, miközben az apukájával utazott.
Gyakran gondolkodom, mi lett volna, ha Anya nem hal meg.
A kapcsolatunkról annyit,
hogy nagyon sokat dolgoztam,
és kevés időt töltöttünk együtt,
és azt kívánom, bár több időnk lett volna együtt.
Ezután még jobban beletemetkeztem a munkába.
Előtte soha nem voltam annyira stresszes.
Már a gondolattól is sírhatnékom van,
annyira rosszul voltam akkoriban.
Szakácsként és étteremtulajként egyszerűen nem bírta a nyomást.
Eladta az éttermet és visszaköltözött New Orleansbe,
hogy rendbe hozza az életét.
Jaj, Anh!
A régi barátaim olyan embernek ismernek,
aki mindig vidám és imád a buli középpontjában lenni,
de már nem ilyen vagyok.
Mind máshogy éljük meg a gyászt.
A családja egy részével rossz a viszonya,
ez is bántja őt.
Anya halála után kiderült, hogy ő tartotta össze a családot.
A vietnámi kultúrában fontos a családi kötelékek ápolása,
de én magányos vagyok.
Valószínűleg azért, mert elzárkóztam a családomtól.
Könnyebb volt félresöpörni a dolgokat, mint megküzdeni velük.
Büszke a saját munkahelyi ételeire, de hiányzik neki az anyja főztje.
Anh végre megszervezi a Nyári Vacsit.
Ez egy privát rendezvény, ahol bemutatja az édesanyja receptjeit.
Jelenleg bisztróételeket készítek,
de ennél sokkal több van bennem,
ezért a rendezvényen olyan ételek lesznek, amik nem jellemzőek egy bisztróra.
Öt éve elszigetelten és depressziósan élek,
és úgy érzem, lehetetlen kiszabadulni ebből a mókuskerékből.
Remélem, Anh-nek lehetősége lesz arra,
hogy kitörjön a saját elméjének börtönéből,
mert rossz látni, ahogy szenved.
Remélem, ez a vacsora új fejezetet fog nyitni a karrieremben.
Ezen a héten az lesz a dolgunk,
hogy segítsünk neki vietnámi vacsiklubot varázsolni a bisztróból.
- Ez az! - Igen!
Igen!
MELEG SZEMMEL
ELSŐ NAP
A MEGBOCSÁTÁS A LEG-PHO-NTOSABB
Ez az.
Menjünk!
Helló!
Hali!
Szia!
Úristen!
- Hali! - Helló!
Szia, Anh!
Szia!
- Mizu? - Úristen!
- Karamo vagyok, örvendek. - Helló!
Úristen!
- Hol a hajhálód, hercegnő? - Most nem kell.
Üdv a konyhámban!
- Mit készítesz? - Banh mi burgert?
Ez az én híres phorritóm.
Egy tál pho egy burritóban tálalva.
Megkóstolhatom?
Persze! Egyetek csak! Azért van.
Van benne marhahús, pho tészta…
- Hű! - …bazsalikom, hagyma és jalapeno.
- Önts rá ebből, Karamo! - Önts rá szószt!
Úristen! Basszus, ez nagyon finom!
Ez a kaja!
Őszinte leszek.
Én többnyire dobozos makarónin
és Skittles cukorkán élek.
De ez az étel!
Sok étteremben voltam már vele,
de sose láttam őt ilyennek.
Kibaszott finom a kajád!
Én értek a kajához. Az én dolgom lenne a kóstolgatás.
De jött egy a dilis banda, akik megfogták a kaját és leléptek.
Azt is kérem!
Nem! Legalább ezt hagyd itt nekem!
A fenébe!
Ciki. Na jó, nem is.
Kóstolás nélkül nem tudok dolgozni!
Basszus!
Mi ez a csodálatos zöld szósz?
Ez bazsalikomos emulzió.
A lényege…
Összekeverem azokat a fűszereket, amiket a vietnámi ételekhez használunk.
Olyan ízeket használok,
amik gyerekkoromban anyukám főztjében is mindig jelen voltak.
Rajta keresztül ismertem meg a kultúrámat.
A családtagjaid még Vietnámban születtek?
Igen.
Mindig volt egy kulturális szakadék köztem és a családom között.
Tehát az egyetlen kapcsolatod a kultúráddal…
Az étel.
Szervezek egy Nyári Vacsi nevű eseményt,
ahol másféle ételek lesznek, mint amiket általában főzök.
Megpróbálok visszatérni a vietnámi gyökereimhez,
és szeretném megmutatni, milyen egy vietnámi családi vacsora.
Ezt az anyukád emlékére teszed?
Igen. Sose rendeztem vacsorát a tiszteletére,
de szeretném ezt rendszeressé tenni.
Szeretek főzni, de több időt kellene
a vendégekkel töltenem és beszélgetnem velük,
mégis mindig elbújok a konyhában.
Megtervezted már az étlapot?
Vagy még készül? Kísérletezel már?
- Majdnem kész. - Aha.
A hagyományos vietnámi vacsi mindig ugyanabból áll.
Mindig van sima fehér rizs,
hozzá zöldségleves vagy húsleves,
és van savanyúság is.
Lesz egy zöldfűszeres-csilis tál,
Az fontos.
És lesz vegetáriánus tál is zöldségekkel.
- Mi lesz rajta? - Még nem tudom.
Ezen töröm most a fejem.
Kiskoromban mindig volt zöldségtálunk
pirított vagy sült zöldségekkel,
úgyhogy ki kell találnom valamit.
Ezen a héten szívesen leszek a segéded.
- Jó lesz? - Aha!
- Együtt ötletelhetünk… - Aha.
…és kísérletezhetünk.
Segíteni szeretnék neki.
Irány a konyha! Kezdődhet a piszkos munka!
- Nyami! - Ez isteni. Nagyon jó.
- Menjünk el hozzád! - Igen!
A kaját nem visszük? Vigyük már!
- Itt vagyunk. - Itt vagyunk!
Ez az otthonom.
De szép! Menjünk! Kösz, Bobby!
Menjünk!
Üdv a New Orleans-i házikómban!
- Milyen tágas! - Elég sok helyünk van.
- Aha. - Tök jó.
Ő volt az anyukád?
Tele volt a ház emlékekkel a felmenőinktől,
és Anya mindennap meggyújtott nekik egy füstölőt.
- Úristen, de jó! - Kétszer.
- Buddhista szokás. - De jó!
Sajnálom, hogy az utolsó éveiben nagyon keveset voltam vele.
Nagyon figyelmes volt.
Mindig odafigyelt rá, hogy mit eszünk.
- Hogy jusson elég. - Tipikus ázsiai anyuka.
- Vietnámi anyuka. - Az.
Szerintem én is ezért vagyok ilyen.
- Igen, hasonlítasz rá. - Igen.
- Körülnézhetünk? - Persze. Ez a nappali.
- Cuki. - Jó ez a boltív.
Elég kaotikus az egész.
A kanapék összetolva,
az asztalok tele vannak pakolva mindenfélével,
nincs egy talpalatnyi nyugis rész se.
- Erre van a konyha. - Jó kis kégli.
A levendula nem annyira élénk szín, de ez nagyon élénk árnyalat.
Igen.
Anh nagyon élénk, és az otthona is nagyon színes,
de a színválasztás…
Nem vagyok séf, de még nekem is kell hely a főzéshez.
Ezért vettük az asztalt.
- Nincs elég helyetek? - Nincs.
- Menjünk tovább! - Oké.
Nézzétek!
- Ez a hálószoba. - Igen.
Ez aztán a hálószoba!
Ez az egy szekrényünk van, és ez is nagyon pici.
Ez az egy van?
Igen, azok Sam ruhái. Nincs sok.
Sam felszerelt egy nyújtórudat, de nem használja.
Tettünk rá függönyt.
Bármikor jól jöhet.
Ez a másik szobánk, itt tartjuk a ruháimat és egyéb dolgokat.
Felfújható ágy, egy csomó kacat és egy pár ruha egy állványon.
Ez nem ruhásszekrény.
Ez katasztrófa. Tennünk kell valamit.
- Szétnézünk még. - Érezzétek otthon magatokat!
Mi ez itt?
Bordélyházi hűtő! Imádom!
Én is!
Szexuális, de fontos is.
Egy piros doboz miatt ilyen!
Ne már! Azt hittem…
- Tedd vissza! A piros fény jobb. - Ez…
Helló!
- Ez nagyon dögös lesz! - Tanny!
Ki tervezte ezt? Ki vette meg?
Sose láttalak még ilyen vonzónak,
és ez a farok nagyszerű kiegészítő.
Ez mind…
Nem nagyon használom őket.
Például nem tudok jól sminkelni.
Nem tudom, hogy kell rendesen csinálni.
- Szívesen sminkelnél? - Nem napi szinten.
- De szeretnék… - Néha.
Ha kimozdulok.
Jó érzés néha feldobni egy erős sminket.
Szerintem a szépség nem arról szól, hogy másoknak megfelelj.
- Aha. - Magadnak kell megfelelned.
Nem is tudom.
Sokszor nehezen döntöm el, mit akarok,
mert mindegynek érzem. Legtöbbször ilyen a hozzáállásom.
De igyekszem határozottabb lenni.
Ez nagyszerű. Örülök neki.
Kitalálunk valami csodásat.
Mindenkiben van egy kis csillogás,
ami ki akar törni.
Nézz bele a tükörbe és mondd, hogy:
„Szexi ribi vagyok!”
Szexi ribi vagyok!
- Hangosabban! - Szexi ribi vagyok!
Hadd hallják a szomszédok is!
Szexi ribi vagyok!
Ez az!
Szuper volt!
Odaírod, hogy: „és Tanny szerelmesek”?
Segítesz tolódzkodni?
Húzódzkodásnak hívják.
Gondolom, nem tudod, hogy kell csinálni.
- Tönkre fogod tenni. - Kipróbálom.
Úristen! Le fog esni!
Megmondtam.
- Bobby megjavítja. - Istenem!
Bobby!
- Bobby, meg kéne javítanod valamit! - Bobby!
Bobby!
- Mi? Nézzünk körül! - Oké.
- Tehát itt egy étkezőasztal. - Aha.
De nem olyan pozícióban van, mintha gyakran használnátok.
Nem. Azért vettem, mert szeretném,
ha áthívhatnám a barátaimat vacsizni.
Tesztelhetik a kaját.
Pont ilyennek képzelem az otthonomat.
De a sok munka miatt nem tudom megvalósítani,
mert túl keveset vagyok itthon. Érted?
Hogy állsz a ruhákkal? Érdekelnek?
Régen érdekeltek. Ezek a blúzok tök jók. De még sose vettem fel őket.
- Cukik. - Cukik.
Vásárlás közben elképzelem, hogy felveszek valami ilyesmit,
de nem tudom, milyen alkalomra.
Megveszem őket, aztán sose hordom.
A címke is rajtuk van.
- Akár farmerral is felvehetnéd. - Igen, de akkor…
- Póló helyett. - Tudom.
Régóta nem fontos a külsőm.
Hogy öltözzek ki séfruhában?
- Értem. - Érted?
Igen. Úgy érzem, hiányoznak neked a régi idők.
Igen, eléggé.
Az elmúlt öt év igazi érzelmi hullámvasút volt,
és nehezemre esik a jelenben maradni,
hogy újra rátaláljak önmagamra.
Nem akarok korlátokat állítani magam elé.
Elhivatott vagy. Fantasztikusan dolgozol.
Szeretném, ha ez jobban látszana rajtad.
- Aha. - Mostantól.
Én is szeretném.
Ez az!
Csináld csak, apuci!
Ez nagyon jó!
Fotók.
Azta! Ez itt Anh séf?
Igen.
Hová tűnt?
Előkerítjük.
Milyen az életed anyukád halála óta?
Jaj!
Sokat sírtam egyedül a kocsimban.
Évekig nagyon lehangolt voltam.
A munkába menekültem.
Az apámmal kapcsolatban pedig vegyes érzéseim vannak.
Ő vezetett aznap,
amikor a végzetes baleset bekövetkezett.
Ezt nem tudtam. Sajnálom.
Úgy érzem, utána nagyon megváltozott.
Kaliforniában él, szóval nincs itt,
és újra megnősült,
és már nem olyan jó a kapcsolatunk, mint régen.
Beszélgettetek valaha arról, hogy mit érzel?
Meggondolom, kinek mit mondok.
Nála meg különösen.
Elmondtam neki, amit akartam,
de úgy érzem, nem sikerült úgy átadnom,
ahogy szerettem volna.
Szükséged volt bizonyos dolgokra, amiket nem kaptál meg.
Igen. Így igaz.
Igen.
- Ki ez a fickó? - Sam!
Ő Sam? Remélem, nem egy idegen jött be!
Ő a párom, Sam.
- Ölelés! - Gyere ide, Sam!
Örülök, hogy látlak, Sam.
Áruld el, miért nevezted be ezt a gyönyörű fiatal hölgyet!
Több énidőre van szüksége. A fejlődéshez nyugalom kell,
és az ő életében nincs elég nyugalom.
- Aha. - Kezdhetjük?
Kezdjük!
Gyerünk!
Anh-t nagyon megviselte az anyja halála.
Túl sokat dolgozik,
és ez az otthonán is meglátszik.
Nyugalomra van szüksége,
és egy helyre, ahol lazíthat.
Szeretném, ha az otthona lenne ez a hely.
Anh gyönyörű,
de tudom, hogy annyira megviseli a gyász,
hogy megfeledkezett a saját szépségéről.
Az én dolgom, hogy magabiztosabbá tegyem.
Anh szuper étlapot állított össze a vendégei számára,
de a hétvégi Nyári Vacsi lesz
az első lehetősége arra, hogy megmutassa a világnak magát
és a legmeghatározóbb ételeit.
Így tiszteleg az anyja előtt.
A munkahelyén egyszerűen öltözködik,
nadrágot és pólót hord.
De ő a főszakács.
Befolyásos nő. Mit akar sugallni a környezetének?
Néha nem azért visszük túlzásba a munkát,
mert szeretjük, hanem mert menekülünk.
Anh nem csak az édesanyját gyászolja,
hanem azt a támogatást is, amit nem kap meg az apjától.
Ahhoz, hogy jobban legyen, szembe kell néznie ezzel.
MÁSODIK NAP
A TŰZHELY A SZENTÉLY, AHOL AZ ŐSEIMMEL TALÁLKOZOM. - ADAM RAGUSEA
Mit szóltak hozzá a szüleid, hogy szakács lettél?
Először nem értették, miért.
Mert ázsiaiak.
Igen. Mindenkinek azt mondogatták, hogy ügyvéd leszek,
mert orvos már volt a családban.
- Ismerős! - De nem akartam.
- Igen. - Nagyon is jól értem.
Gyerekkorodban voltak nézeteltérések közted és anyukád között?
Igen. Nem olyan ember volt, akivel szívesen megbeszéltem volna
a problémáimat.
Féltem, hogy elítélne a kulturális különbségeink miatt.
Mert ő nagyon vietnámi volt,
te pedig nagyon amerikai.
Igen. Magániskolába járattak, ahol szinte minden gyerek fehér volt.
Szóval láttam, hogy kilógok a sorból,
de úgy érzem, ezt már sikerült levetkőznöm magamról.
És az, hogy vietnámi ételeket készítő séf lettem,
megerősítést adott.
- Érted? - Igen.
- Már nem ciki. - Igen.
- Már büszke vagyok. - Értem.
Akkor vettem az éttermet, amikor Anya meghalt,
úgyhogy még tudott róla.
Örülök, hogy még valamennyire ő is láthatta,
milyen utat választottam,
de sajnálom, hogy nem kísérhetett rajta végig.
- Ránézünk a ruhákra? - Persze.
Ölelj meg! Tudom, hogy nehéz. Sajnálom.
- Semmi baj. - De sokban hasonlítunk egymásra.
Megbeszéltük, mit szoktál hordani,
és azt is, hogy már nem igazán szoktál kiöltözni.
Szeretek kiöltözni, de már a séfkabátot tekintem formális viseletnek.
Szeretnék elegánsabb lenni,
de nem tudom, hogyan emeljem ki az előnyös tulajdonságaimat.
Sose voltam még ilyen túlsúlyos.
- Aha. - És imádom az ingeket.
De nem hordhatok olyat, mert a nagyobb méretnél
nem tudom teljesen begombolni, és kövérebbnek látszom,
és csak ezen a részen jó, itt már nem.
Szép melled van.
Megmutatom, hogyan emelheted ki úgy,
hogy közben jól érezd magad a bőrödben.
Értem.
Nem várom el, hogy Anh báli ruhában menjen dolgozni,
de szeretném, ha komolyan vennék őt.
Mit fog felvenni a Nyári Vacsira?
Szeretném, ha elegáns és professzionális lenne a megjelenése,
és ezen fogunk most dolgozni.
Hadd nézzem!
Oké. Gyere csak ki!
- Szuper! - Igen!
Csak egy kicsit kihúzom.
Tetszik a felső. Kényelmes.
- Farmerral is elegáns. - Igen, az.
Nem szoktam betűrni az inget, úgyhogy ez is újdonság.
Mi, alacsony emberek úgy lehetünk szépek,
ha kiegyenlítjük a testarányainkat.
Ha betűröd az inged, az nagyon sokat változtat a külsődön.
Arra is figyelj, hogy ne legyen túl szűk a nadrág alja,
hogy kicsit magasabbnak tűnhess!
- Csinos vagy. - Köszönöm.
Más érzés ezeket viselni.
- Aha. - Magabiztosabb vagyok.
Szeretném, ha nem úgy állnál hozzá, hogy csak felvettél valamit.
- Sokat számít. - Én is szeretném.
- Jó. - Igen.
- Felpróbálsz egy ruhát? - Aha.
Jó! Próbáljuk fel!
Kész vagyok.
- Megnézhetem? - Igen.
Lássuk!
Oké, mi a véleményed?
A ruha nem annyira tetszik.
Gyakran járok így
az ilyen melltartórészes ruhákkal.
Itt elég furán áll.
Talán így jobb lenne.
Oké. Kipróbálok valamit.
Bocsi a fura mozdulatokért!
Oké.
Ez az!
Kiemeltük a derekad, és így a csípőd is jobban látszik.
Domború, nőies idomaid vannak.
- Tetszik, hogy kiemeli a mellemet. - Nagyon szép.
Szeretem, ha a testem többi része is hangsúlyos. Érted?
Igen.
A csizma pedig lenyűgöző, Anh!
- Mondd, hogy neked is tetszik! - Igen, tetszik.
Szuper! Nagyon jól áll.
Imádom, hogy nőies, de mégsem túlzó.
Egyetértek.
- Alig várom a főzést! - Én is!
Én leszek a segéded!
Nem kell magyaráznom, hol vagyunk.
A melóhelyemen.
Általában többen vannak itt, nem?
Aha. Sokat vagyok itt egyedül, úgyhogy…
- Igen? - Aha.
- Szeretek elsőként bejönni. - Aha.
Szeretném, ha ezt az egészet kísérletezésnek fognánk fel.
- Jó. - Anh hétvégén elindítja a Nyári Vacsit,
ahol a gyerekkorából is ismert vietnámi ételeket fogja bemutatni.
Ehhez még ki kell találnia egy vegetáriánus fogást.
Kísérletezgetünk, játszunk, mókázunk.
Örülök, hogy nem vagy túl beszűkült, ami az ételeket illeti.
- Nem is akarnék. - Nem is illik hozzád.
- Nem. - Ezért vagyunk itt.
- Ízlett az a wrap. - Aha.
- Hihetetlen. - Köszi.
Pont ilyen a vietnámi konyha.
Gyönyörű és színes elemekből áll, és magunknak válogatjuk össze az ételt.
Ezt szeretem benne.
Imádok receptekkel kísérletezni.
Annyi mindent fel lehet fedezni közben!
És ha egy kreatív és jó fej emberrel csinálom,
lesz egy remek napom.
Tudom, hogy növényi alapú étel kell.
Ez egy újdonság.
- Aha. - Növényi alapú steakhúspótló.
- Meglátjuk, milyen lesz. - Jó.
- Oké? - Aha.
- Igen? - Igen!
Oké. Tiéd a pálya.
A bazsalikom és a koriander.
A mentalevél és a savanyú répa.
És a zöld szósz.
Így most elégedett vagy az étlappal?
- Mindent, amit… - Sose vagyok elégedett.
Szóval még a jól bevált dolgokon is rágódsz,
és folyton gondolkodsz, hogy…
Igen. Ha egyedül maradok a gondolataimmal,
szinte mindig elérzékenyülök.
Ha eszembe jut a múltam, mindig elszomorodok.
Ezt próbálom levezetni azzal,
hogy folyton változtatok a receptjeimen. Érted?
Akkor ez egyfajta elterelés,
hogy ne az érzelmeidre figyelj?
Igen. Annyi energiát fektetek az itteni munkámba,
hogy a végére teljesen kimerülök.
Otthon pedig már nincs erőm semmit csinálni.
Én nem tartom a kapcsolatot anyámmal, de amikor lengyel fogásokat készítek,
akkor néha
eszembe jut, milyen volt, amikor gyerekkoromban
először megkóstoltam és végignéztem, hogyan készült
és hogyan tálalták fel.
Igen.
Gyakran segítettem anyukámnak kisebb dolgokban.
Meghámoztam a garnélát vagy megmostam a rizst.
Közben figyeltem őt.
Ha ugyanazt főzöm, őrá gondolok.
- Izgalmas élmény. - Igen.
Ugyanazok az illatok, hangok és ízek. Minden olyan, mint régen.
Mintha tegnap lett volna.
Keserédes.
Egyszerre van jelen benne a két érzés.
Igen.
Ne azért főzz, hogy elfelejtsd a rossz dolgokat,
hanem hogy emlékezz a jókra!
Az, hogy elkészíti másoknak az anyja ételeit,
nagyon fontos része a gyászfolyamatnak.
Ez egy folyamat. Nem ér véget egyik napról a másikra.
Egyszer boldogok vagyunk, máskor szomorúak.
De emlékezhetünk az elhunytra.
Remélem, képes lesz minél személyesebb módon tekinteni az ételre.
Ezeket használom a páchoz.
- Fokhagymapor. - Ez a citromfű.
Tökéletes.
Fele-fele arányban van benne tamari és Maggi.
Aha.
Az isteni mogyoróhagyma-olaj.
- Nem kell sok. - Oké.
Ennyi.
Általában marhahúst pácolok.
- Beleforgassuk? - Szerintem igen.
- Remek. - Keverjük össze!
- Mehet a serpenyőbe. - Oké.
Oké!
- Kezd ropogósra sülni. - Barnul.
De jó látni!
A tálalás is egyszerű.
- Próbáljuk ki! - Jó illata van.
Oké, ez gyönyörű.
Először a zöldfűszer, aztán a savanyúság.
Aztán a hús.
- Végül a sült hagyma. - Az az utolsó.
- Ropogós. - Aztán a szósz.
- Igen. - A szósz.
- Az is fontos. - Aztán…
Nem érzek különbséget.
Nem semmi. Pont olyan, mint a hús.
Ez baromi jó, nem?
Jesszus!
Hogy illesztenéd ezt bele a Nyári Vacsi étlapjába?
Ugyanolyan fűszert és páclét használnék.
Lesz fehér rizs, amihez azt szednek az emberek, amit akarnak.
Szerencsés vagyok, hogy Anya ilyesmiket főzött nekem.
- Aha. - Nagy hatással volt rám.
Ezzel a vacsival szeretnék kimászni a gödörből,
kimozdulni a konyhából
és beszélgetni a vendégekkel.
- Értem. - Magamért teszem az egészet.
- És anyukádért. - Aha.
- Nem? - És a kultúrámért.
HARMADIK NAP
HA VALAKI MEGBÁNT,
CSAK A MEGBOCSÁTÁS HOZ GYÓGYULÁST. - ALAN PATON
Múltkor az ételeiddel álmodtam.
- Igen? - Komolyan.
Köszönöm.
Megnyugtat téged a főzés?
Igen, de ha túlságosan belemerülök,
arra eszmélek, hogy túl sokat dolgoztam és *** fáradt vagyok.
Értem.
Nincs időd magadra.
Igen. De kitisztul az agyam.
Aha.
Beszéljünk az apádról! Közel álltatok egymáshoz?
- Igen. - Igen?
- Aha. - Apás kislány voltál?
Igen, de Anya halála sokat változtatott a kapcsolatunkon.
Úgy éreztem, Apa már nem ugyanaz az ember.
Mi olyat tett az apád,
ami miatt úgy érzed, nem volt ott neked?
Nagyon hamar újraházasodott.
Nem sokkal Anya halála után, szóval…
- Mennyi idővel? - Fél évvel.
- Értem. - Aha.
És titokban tartotta a dolgot.
Sok minden van bennem.
Tehát amíg gyászoltál,
úgy érezted, elutasít téged.
Igen.
Ettől még szeretem őt.
De ha olyasvalakiben csalódunk, akit szeretünk,
utána nagyon nehéz beszélni az illetővel.
- Igen. - Igen.
Csak akkor lesz könnyebb, ha válaszokat kapsz.
Beszélgetni fogunk az apámmal?
- Igen, videóhívásban. - Rábólintott?
- Aha. - Felkerestétek?
- Igen. - Te jó ég!
Nehezen beszélek az érzéseimről a családommal.
Szeretném, ha elmondanád neki,
hogy a döntései nagy hatással vannak az érzéseidre.
Értem.
És ezt ki kell tudnod fejezni.
- Érezned kell a támogatást. - Igen.
Így kiadhatod magadból, ami emészt.
Ez fontos lépés a gyógyuláshoz.
Sokszor könnyebb nem foglalkozni
a családon belüli problémákkal, amik belülről felőrölnek.
Anh magában tartogatta a fájdalmát,
és a főzéssel tereli el a figyelmét,
hogy ne kelljen szembenéznie mindazzal, ami bántja.
Nem léphet tovább,
amíg nem néz szembe azzal, aki elől eddig bujkált.
Az apjával.
Istenem!
Halló?
Szia, Bố!
TAC, ANH ÉDESAPJA
Rég láttalak, bin.
Úgy látom, jól vagy.
Beszéljek egy kicsit először én?
- Szia! - Aha.
Velem van egy barátom.
Szia!
Helló! Anh azt mondta, apás gyerek volt.
- Aha. - És hiányzik neki az apukája.
És most itt az alkalom, hogy beszélgessetek.
Még mindig benne vagy?
Igen, persze.
Oké, szuper.
Oké.
Még mindig nem értem, miért hazudtál nekem a házasságodról.
Nem hazudtam.
És ez…
Azt érzem hazugságnak, hogy nem hívtál meg és nem is szóltál az esküvődről,
és úgy éreztem, elfeledkeztél Anyáról és rólunk.
Úgy éreztem, elhagysz minket.
És nem tudom, miért tetted ezt.
Miért tetted?
Én csak azért vagyok itt, hogy támogassalak titeket.
Szomorúvá tesz a tudat, hogy így érez a lányod?
Mit szeretnél, mit tegyek?
Csak áruld el az igazat!
Azt mondtad, New Orleansbe mész. Emlékszel?
Aztán feleségül vetted azt a nőt.
Tettél ki képeket Facebookra a lagziról.
Nagyon kínos volt.
Úgy éreztem,
nem is akartad, hogy ott legyek.
Miért fontosabb az a nő nálam?
Ha egy gyerek így beszél a szüleivel, az a vietnámi kultúrában…
Tiszteletlenség.
Nem tudom.
Mindig ez van, amikor beszélgetünk.
Nem tudod kimondani, hogy:
„Sajnálom és szeretlek, az apád vagyok és nagyon sajnálom.”
Csak ennyit szeretnék. Nem kellenek a kifogásaid és a…
Ha elmondtam volna, hogy megnősülök,
haragudtál volna rám.
Azért hazudtál, mert féltél, hogy haragudni fogok?
Ezért kellett eltitkolnom.
Ő törődik velem.
Nagyszerű feleség.
Próbáld megérteni!
Nagyon magányos voltam.
Nem tudtam tovább ott élni.
Nem akartam látni semmit, ami édesanyádra emlékeztetett,
mert attól nagyon…
Szomorú lettél volna.
Ha elmondtad volna, hogy ezzel a nővel akarsz lenni,
és szeretnéd, ha ő gondoskodna rólad,
semmi baj nem lett volna.
Sajnálom, hogy nem beszéltünk.
Hibáztam.
Sajnálom, hogy eddig nem szóltam.
Nagyon hiányzol,
és szeretném biztonságban érezni magam a társaságodban,
de nem ment anélkül, hogy ezt megbeszéltük volna.
Bocsánatot kérek.
Köszönöm.
Elfogadom.
Szeretném mindenkinek bemutatni a feleségemet,
hogy megismerje a családunkat.
Azt hiszem, elég idő eltelt ahhoz, hogy megpróbálkozzunk ezzel.
Szeretlek, bin.
Én is szeretlek, Bố.
Rendben. Akkor viszontlátásra!
Szép napot!
Szia!
Hogy érzed magad?
- Nagy kő esett le a szívedről, nem? - De igen.
Vegyünk egy nagy levegőt!
Nyújtózz egyet! Tettél a lépést a gyógyulás felé.
Szép volt!
Köszi.
- Gyászol. - Értem.
Az volt a baj, hogy apád menekült a gyász elől.
Nem voltak eszközei arra, hogy érzelmileg támogasson téged.
De a legfontosabb, hogy őszintén kimondtad, amit érzel.
- Erősebbnek érzed magad? - Igen.
Most már rajtam múlik,
hogy meg tudok-e bocsátani.
Soha nem szabad úgy érezned, hogy nem beszélhetsz
az érzéseidről.
Maradj olyan erős, amilyen most voltál!
Sokkal jobban vagyok.
- Remek. - Tényleg.
Köszönöm.
Anh nagyon élénk egyéniség,
de az otthona nem igazán tükrözi,
hogy ő lakik itt.
Elég keskenyek a szobák,
ezért letapétáztam a plafont.
Ez fölfelé vonzza a tekintetet, így tágasabbnak tűnik a tér.
Nagyon jól fest. Alig várom, hogy Anh lássa.
Igen.
- Ez itt a Salon Society. - Szuper.
- Igen. - Köszi.
Nincs mit.
Foglalj helyet!
Kérsz kávét? Vizet? Teát? Arnold Palmert?
Nem, köszi.
Oké. Nézzük a hajad!
Jó sűrű.
- Gyönyörű hajad van. - Köszönöm.
Hogy tudsz így élni, hogy ennyire jól nézel ki?
Nem fárasztó?
- Nem szoktam nézegetni magam. - Alacsony az önbecsülésed?
- Igen. - Megoldjuk.
Kiderítjük, mi az oka, és aztán…
Igen.
- „Bámuljatok!” Érted? - Aha.
Mikor fért bele utoljára egy hajvágás a zsúfolt életedbe?
Nagyjából egy éve.
Nem szoktam extrém frizurát vágatni,
de régen híres voltam a frufrumról.
Híres voltál a frufrudról?
- Aha. - Értem.
- Szőkére festettem. - Igen?
Hátul meg leborotváltam a hajam.
Alávágott volt.
Elöl lehetne egy kicsit tépett.
Úgy nagyon csinos lenne.
Aztán egyenletesre vágjuk.
Egy kis világosítás pedig jobban kiemeli az arcodat.
- Könnyen kezelhető lesz. - Oké.
- Oké.
Látszik, hogy Anh nem érzi magát szépnek se kívül, se belül.
Engedd el a munkát Engedd el a vibe-ot, engedd…
Ez az!
Keveset törődik a külsejével.
Ki kell csinosítanunk.
Jöhet a táncszünet!
Attól, hogy elvesztettünk valakit vagy valamit,
jogunk van élvezni az életet.
Minden oké?
- Jó. - Csak elgondolkodtam.
Min gondolkodsz?
- Azon, amiről Apával beszéltünk. - Mi történt?
Bocsánatot kértünk egymástól
azokért a dolgokért, amiket eddig nem mondtunk ki.
Amikor beszélünk,
mindig próbál magyarázkodni,
de most jó volt.
Végre sikerült megértenünk egymást,
és szeretnénk végre magunk mögött hagyni a traumáinkat.
Amin keresztülmentetek, az…
Olyan… Nincs…
Ehhez nincs semmilyen útmutató.
Egy ilyen veszteség után sokan nem is beszélnek többé egymással.
Igen. Későn születtem,
úgyhogy Apa már nem fiatal.
Lassan 80 éves lesz.
Féltem, hogy ha nem békülünk ki a halála előtt, azt örökké bánni fogom.
Nagyi mindig azt mondta, sose feküdjek le haraggal.
Egyszer azt olvastam,
hogy ha tudatosítjuk magunkban,
hogy milyen traumákat éltünk át,
akkor könnyebb lesz elengedni őket.
Mert nem kell többé gondolkodnunk rajtuk.
Fontosak, mert miattuk vagyok az, aki, de…
- Nem kell magunkkal cipelnünk a terhet. - Nem kell.
Már elmúlt, nem kell rágódni rajta.
Igen.
- Ma sokat fejlődtünk. - Igen!
Olyanok vagyunk, mint Whitney és Mariah. Vagy az Egyiptom hercege.
Tetszik ez a szín. Nagyon dögös lesz.
Aha.
Jöhet a szemöldök!
Anh vonzó.
Olyan vonzó, mint a világ legerősebb mágnese.
Úristen!
Imádom!
Sokszor tényleg nem látjuk,
mennyire dögösek tudunk lenni,
de nemcsak külsőre, hanem belsőre is.
- Igen. - Szuper ember vagy.
Néha szigorú vagy magaddal.
Érzem, látom, és tiszta szívből remélem,
hogy ezek után gyengédebben bánsz majd magaddal,
mert jó és szorgalmas ember vagy.
Apád is büszke lehet rád. Pont jó vagy így, ahogy vagy.
Köszönöm.
- Készen állsz? - Igen.
Úristen! Három, kettő, egy. Íme!
Úristen!
Csinálhatsz így. Meg így.
Imádom.
Azta! Nagyon tetszik. Tökéletes lett.
Nézd meg jól!
Úgy vágtam le, hogy a munkahelyeden hordhatod így.
Oké.
Így megfogod, és teszel bele egy csatot.
Igen. Úristen, de hiányzott a frufru!
- Igen? - Nagyon!
Igen. Nagyon tetszik.
- Szexi! - Dögös!
Igen!
NEGYEDIK NAP
AZ ÉTEL TÁPLÁL.
NEMCSAK TESTILEG, HANEM LELKILEG IS. - INA GARTEN
- Nézzétek! - De csinos vagy!
Úristen, de jól áll neked a frufru!
- Bejöttök? - Igen!
Oké, készen álltok?
Meglepetés!
Úristen!
- Ez gyönyörű! - Igen.
Micsoda?
A tapétázott plafon…
- Úristen! - …a legkirályabb ötlet!
- Magasabbnak tűnik tőle a szoba. - Igen.
- Sam imádni fogja. - A kanapé!
- Csodás ez a kanapé! - Tetszik?
- Mint valami luxusétterem. - Igen.
Hé!
Sokféle textúra és természetes anyagok.
Megmaradt az oltár a füstölőkkel!
Narancs. Kaptál egy különleges helyet, ahol emlékezhetsz anyukádra.
- Úristen! - Ha idejössz… Ugye?
Anya ebbe tette bele a füstölőt,
amit a felmenőinknek gyújtott.
Imádná ezt.
Nagyon előkelő.
Ne felejtsd el, hogy büszke rád!
- Köszönöm szépen! - Nincs mit.
- Mehetünk tovább? - Aha.
Igen? Oké.
De gyönyörű!
Ezek a tányérok!
Terített asztal!
Ez volt itt az étkező, ez meg a nappali.
- Összemostam a kettőt. - Aha.
Akartam egy helyet a vendégeidnek,
és ez van a legközelebb a konyhához, szóval így volt logikus.
- Aha. - Praktikus és szép.
Úristen!
Tetszik.
Nézzük meg a konyhát!
Úristen!
A konyhát
Milyen világos van!
Imádom. Te jó ég!
- Új hűtő. - De édi!
Mosogatógép. Mindegyik a Smegtől.
Késtartó mágnes!
Egy egész fal az edényeknek a kis állvány helyett.
- Imádom. - Én is!
- Több hely van a pulton. - Úristen!
Imádom!
- Itt le is pihenhetsz. - Igen.
A régi színek olyan kollégiumossá tették.
- Igen. - Így már letisztultabb.
Itt kísérletezhetsz a vacsipartikhoz.
Igen!
Ez annyira csodálatos!
- Imádom a reakcióit. - Úristen!
Imádom a plafont.
Milyen csábos a hangulata!
- Úristen! - Te jó ég!
- Erotikus. - Magamtól nem raktam volna ide az ágyat.
Praktikusabb az ágyat az ajtóval szemben elhelyezni,
mert így szabadon áramlik az energia.
- Mekkora ágy! - Imádom. Tényleg.
Tudjátok, mi tetszik a legjobban?
Az az ajtókeret.
Letörték.
Most jön az én leckém. Mindenki másszon fel az ágyra!
- Tanulunk egy koreográfiát. - Jó.
- Ne túrjuk fel az ágyat! - Így…
Egy, kettő, három, négy, öt.
- Jó, nem? - De.
Még meg kell beszélnünk az arcápolási rutinodat is.
- Jó. - Erről lesz most szó.
Oké.
Fogsz egy zsebkendőt
és letörlöd vele a szempillaspirált.
- Nem kell belőle ilyen sok. - Aha.
Csak a végére teszek belőle.
Nem az egészre?
- A végére jobb. - Oké.
Felfelé.
Jól néz ki. Ugyanez a másik szemnél is.
Úgy. Nagyszerű. Göndörítsd be, mielőtt megszárad!
Ez az, hercegnő! Remekül csinálod.
Gyönyörű pillák.
De jól néz ki.
Ha összecsapnak a fejünk felett a hullámok,
ha stresszesek vagyunk,
van egy részed, ami tudja, hogyan gondoskodj magadról
és hogy bocsáss meg magadnak.
A szexi ribi éned.
Én nem lehetek mindig melletted tündérkeresztanyaként. Huss!
- Hali! - Helló!
- Hogy vagy? - Remekül.
- Jó. - Igen.
Mikor megérkeztünk,
azt mondtad, nagyon sok dolog nehezedik a válladra.
És láttam, ahogy kiálltál magadért,
gondoltál saját magadra és kifejezted az érzéseidet.
Ez nagyon sok erőt adott.
Nem bírtam tovább magamban tartani.
Érdekes, hogy amikor apám azt mondta, ne beszéljek így vele,
mert tiszteletlenség,
az csak… még inkább arra ösztönzött, hogy mondjam ki, amit akarok.
Remek.
Ezért ment tönkre a kapcsolatunk.
Mert az egész csak képmutatás.
Próbáltam személyesebbé tenni a beszélgetésünket,
és ezt korábban soha nem tudtam megtenni.
Sem Anyával, amíg élt, sem Apával.
Remek.
Nem akarom, hogy vele is ez történjen.
- Jó. - De már könnyebb.
- Örülök neki. - Szuper vagy.
- Te is szuper vagy. - Te vagy az.
Te is.
- Nézzük a ma estét! - Jó.
- Az első nyári vacsorapartid. - Igen.
Mivel ez az első,
szerintem jó lenne, ha ma este séfruhát viselnél.
Lehet egyszerűbb, de ne legyen hétköznapi!
- Jó. - Megoldjuk.
Oké.
- Úristen! - Szia, Sam!
- Helló! - Lehidaltál? Nyugi!
- Jó helyen vagyok? - Igen, itthon vagy.
- Lenyűgöző. - Hát… Te jó ég!
Alig várom, hogy lásd Anh-t.
Hát ez… Egyszerűen…
- Jól van. Szia, Sam! - Szia, Tan!
- Helló! - Jó, hogy látlak.
- Helló! - Anh gyönyörű lett.
Nos, Anh?
Kicsim! Úristen!
Milyen szexi!
- Sam! - Szia!
- Imádom.
De jól nézel ki!
- Igen! - Nem tudtam, hogy jössz.
Csókot!
Hurrá!
- Csüccs le! - Üljünk le!
- Nos… - Ugye, hogy csinos?
Nagyon csinos. Gyönyörű vagy, kicsim.
Még hiányzik valami a főzéshez.
Egy pillanat.
- Úristen? Sapka? - Tiara!
Még egy dolog kell.
Enélkül nem lehetsz elegáns szakács.
De cuki!
- Úristen! - Séfkabát!
- Úristen, patentos! - Igen.
Bizony!
Imádom!
- Nagyon jó! - Milyen professzionális!
- Kösz! - Kész vagy.
Szuper. Nagyon szép.
Én azt mondom: „dögös”, ti meg: „nyár”!
- Dögös! - Nyár!
AZ ÚJ ANH
AZ ÉTEL AZ IDENTITÁSOD. MEGMUTATJA, KI VAGY. - LIDIA BASTIANICH
Nyári Vacsi!
New Orleans legizgalmasabb programja!
Igazi extravagáns kulináris élmény.
Üdv újra a konyhámban!
Osszátok szét az étlapokat!
Oké, szépen megpirítjuk a szezámos rizskekszet
a lángszóróval.
- Jó. - Dolgozunk.
Szorgoskodunk, terítünk, vizet öntünk,
étlapot osztunk, köszöntjük a vendégeket.
Forró kávét kérünk a hatos asztalhoz.
Keress egy pincért!
- Hol a darált mogyoró? - Ha ez kész…
Anh ideges. Nemcsak főznie kell,
hanem a vendégekkel is beszélgetnie kell az eseményről.
Ki kell küldenem az első fogást, az osztrigát.
Először megsütöm.
Vaj, mogyoróhagyma
és földimogyoró kerül rá.
Gyönyörűen tiszteleg az anyja emléke előtt.
Tudom, hogy az édesanyja büszke lenne rá.
- Hogy vagy? - Jól.
Bár egy kicsit izgulok.
- Menni fog. - Készen állok.
- Igen. - Teljesen.
És segítünk a feladataidban,
hogy minél több időt tölthess a vendégek között.
- Mert ki vagy te? - Anh Luu, a dögös konyhafőnök. Igen.
Nyomás, dögös főnök! Köszöntsd őket!
A frufrud!
Ott. Köszi. Igen, ez az. Így már jó.
Üdvözlök mindenkit!
Köszönöm, hogy eljöttetek a mai különleges vacsorára!
Szeretném megmutatni nektek, miket fogyasztottam
gyerekkoromban a vietnámi otthonomban.
Csodás hetem volt az új barátaimmal.
Igen.
Közelebb kerültem önmagamhoz és a megboldogult édesanyámhoz.
Ezt az ő emlékére szerveztem.
Úgy érzem, mintha a főztömmel
visszahívtam volna őt közénk.
Kézzel is fogunk enni,
pálcikával és kanállal is.
Ma mind egy nagy család leszünk. Én is kijövök majd hozzátok.
- Hurrá! - Jó étvágyat!
- Imádunk! - Imádunk, Anh!
Anh mindent kézben tart.
Elemében van,
és hihetetlenül büszke vagyok rá.
Úristen!
- Ízlik az osztriga? Szuper! - Isteni.
Köszönöm szépen. Egészségetekre!
Nyugodtan használjátok a kezeteket, oké?
Jó visszaemlékezni az ételekre, amikkel felnőttünk,
és a családi hagyományainkra.
Anh pedig pont ezt teszi, és ez még csak a kezdet.
Megoszthatja a világgal.
Nagyon szerencsés emberek azok, akik megkóstolják a főztjét.
Szeretlek titeket. Örülök, hogy eljöttetek.
Mit szóltok a húsmentes húshoz?
Háromszor is ettem.
- Nagyon finom. - Köszönöm.
Nagyon jó.
Mikor megismertük Anh-t, nagyon maga alatt volt.
Még mindig gyászolta az édesanyját,
és nem tudta, mihez kezdjen az érzéseivel.
De ezen a héten sikerült lezárnia a dolgokat,
és már semmi sem áll az útjába.
Rendszeresen kéne ilyet csinálnunk, nem?
- Igen. - Igen.
Határozott és tudja, hogy fontos a véleménye.
Nem hagyja, hogy eltiporják.
Köszönök mindent, drágám!
Viszlát!
Azt hittem, örökre abban az állapotban maradok,
amiben voltam.
Jó érzés, hogy már tudom, mit tehetek ellene,
és elég bátorságom is van, hogy magamat helyezzem előtérbe.
Új emberré váltam.
- Szeretlek. - Én is.
Istenem! Köszönöm.
Támogattuk Anh-t, tele a hasam,
és most már ideje önállósulnia.
Menni fog neki.
- Sziasztok! - Viszlát!
Nagyon örültem! Erre?
- Helló! - Helló!
- Viszlát! - Viszlát!
Igyunk!
#TUTITIPP
Íme a kedvenc zöldfűszereim.
Az első a koriander, a világ legnépszerűbb zöldfűszere.
Egyben a legmegosztóbb is.
A rozmaring levele kemény, így több ideig kell főzni,
hogy megpuhuljon és kijöjjön az íze.
Mentát nemcsak a creme brûlée tetejére tehetünk az eper mellé.
A kapor szinte minden savanyúságba elengedhetetlen.
Petrezselyem. Finoman felaprítva minden ételt felpezsdít.
És rossz lehelet ellen is szuper.
A kakukkfüvet ne a kakukkos órában keresd!
Hanem a kezemben.
A feliratot fordította: Katie Varga
Én azt mondom: „szexi”, ti meg: „dögös”!
- Szexi! - Dögös!