Hent!
Ok, vaske hendene.
Ble marinaden laget?
New Orleans er…
Hun er ei tispe, men hun er hjemmet mitt.
Vår helt denne uken er Anh Luu.
Jeg er 35 år gammel, og jeg er kjøkkensjef på Bywater Brew Pub.
Jeg lager fantasifulle vietnamesiske sørstatsretter.
Det er ikke "foe". Det er "pho".
"Sam, Anhs kjæreste i tre år, nominerer Anh.
Han vil se henne uttrykke seg igjen, emosjonelt og kreativt."
-Skal jeg massere føttene dine? -Ja.
Jeg var tiltrukket av Anh med en gang.
Hun var vakker, og en av de morsomste jeg har møtt.
Sam er helt spesiell.
Han er min største supporter.
-Føttene stinker ikke, det er bra. -Takk.
Vi har ikke tilbrakt mye tid sammen i det siste.
Jeg jobber masse.
"Anh husker ikke sist hun klippet seg.
Hun har hestehale for å ikke få det i suppen."
God forretningsskikk.
"Anhs familie måtte flytte til Portland etter Katrina,
og der har Anh jobbet seg oppover.
Anh overtok sin første restaurant
samme uke som moren døde i en bilulykke på biltur med Anhs far."
Jeg tenker ofte "hva om" i forhold til min mors død.
Vårt forhold før hun døde var at jeg valgte å jobbe mye,
og vi tilbrakte ikke mye tid sammen.
Jeg skulle ønske det kunne vart lenger.
Jeg kastet meg ut i arbeidet etter det.
Jeg hadde aldri opplevd det stressnivået.
Bare det å tenke på tilstanden jeg var i,
gjør meg emosjonell, det var ganske ille.
"Det økende presset med å være kokk og bedriftseier ble for mye.
Hun solgte restauranten og flyttet tilbake til New Orleans
i håp om å bli frisk."
Å, Anh.
De fleste av vennene som har kjent meg lenge,
vil si jeg er morsom og festens midtpunkt, men jeg er ikke sånn lenger.
Folk bearbeider sorg ulikt.
Hun kommer ikke så godt overens med deler av familien. Det plager henne.
Vi fant ut at mamma var limet i familien,
og i vietnamesisk kultur er man stolte av at man står familien sin nær,
men jeg føler meg alene.
Og det er nok fordi jeg har holdt meg unna
fordi jeg heller vil ha det ut av hodet enn å ta tak i det.
"Selv om hun er stolt av maten, savner hun morens matlaging.
Anh har sagt ja til å holde sommermiddagen,
en privat middag for å vise frem morens matretter."
Jeg lager elegant barmat,
men jeg vil vise folk at jeg kan mer
og arrangere en middag som ikke forventes på en pub.
Jeg har gjemt meg og vært deprimert de siste fem årene,
og jeg føler at jeg løper i et hamsterhjul som jeg ikke kommer meg ut av.
Jeg håper Anh får muligheten til å ta seg tid til å reflektere
på en måte som frigjør henne fra det mentale garnet hun sitter i,
for det suger å se henne slite.
Forhåpentligvis blir middagen starten på det neste kapittelet i karrieren min.
"Vårt oppdrag er å hjelpe kjøkkensjefen
med å gjøre Bywater Brew Pub klar til vietnamesisk sommermiddag."
-Ja! -Ja!
Ja!
DAG 1
VEIEN TIL PHO-LATELSE
-Der er det. -Kom igjen!
Hei!
Herregud!
-Hei! -Hei!
-Hei, Anh. -Hei!
-Går det bra? -Herregud!
-Jeg er Karamo, hyggelig. -Hei!
Herregud.
-Hvor er hårnettet, dronning? -Nei, det går bra.
Velkommen til kjøkkenet.
-Hva lager du? -Banh mi burger?
Dette er min berømte phorrito.
Det er en skål med pho i en burrito.
Kan jeg smake?
Ja! Spis alt. Dette skal spises.
Det er laget med storfekjøtt, pho-nudler…
-Å, gud. -…basilikum, vårløk, jalapeños.
-Ha på litt av dette, Karamo. -Ha på litt saus.
Herregud, så godt.
Den maten!
La meg være ærlig.
Min matpalett består av makaroni på boks og dagens skittles.
Men denne maten?
Jeg har sett ham på utallige restauranter. Har aldri sett ham sånn.
Maten din er fantastisk!
Jeg er matfyren. Jeg er den som skal smake,
og så tar disse tullingene med seg kjøkkensjef Anhs mat og stikker.
Få den også.
Nei! La meg i det minste få én ting.
Pokker.
Jeg skammer meg. Nei.
Hvordan skal jeg få jobbet uten å smake på noe?
Fy søren.
Hva er denne magiske grønne sausen?
Dette er en basilikumemulsjon.
Det er alle urtene man vanligvis spiser i et vietnamesisk måltid,
blandet i én saus.
Alle smakene mine er basert på maten mamma lagde til meg i oppveksten.
Hun var min forbindelse til kulturen min.
-Var du den første født utenfor Vietnam? -Ja.
Så det var alltid et kulturelt gap mellom meg og familien min.
Så det du fikk av vietnamesisk kultur hjemme…
Er denne maten.
Jeg skal arrangere sommermiddagsklubb,
det blir litt annerledes enn det jeg pleier å lage.
Jeg prøver å hylle de vietnamesiske røttene mine,
og jeg vil at folk skal oppleve en vietnamesisk familiemiddag.
Er hele middagen for moren din?
Ja. Jeg har ikke fått arrangert en slik middag for å hedre henne,
men det er noe jeg vil prøve å ha regelmessig.
Jeg elsker å lage mat, men for å bli bedre kjent med gjestene,
må jeg snakke med dem, være der ute,
og jeg har gjemt meg på kjøkkenet.
Har du laget menyen?
Er du i gang? Har du begynt å teste?
-Jeg har funnet ut det meste. -Ja.
Alle vietnamesiske familiemiddager har de samme komponentene.
Det er alltid hvit ris,
og så er det en suppe av grønnsaker eller kjøtt,
og alltid sylteagurker.
-Et fat med ferske urter og chili. -De ferske urtene, ja.
Og en vegetarisk grønnsaksrett.
-Hva er din vegetarrett? -Jeg har ingen ennå.
Der står jeg fast.
I oppveksten hadde vi alltid en stekt grønnsaksrett,
så det er et hull jeg må fylle.
Så jeg vil melde meg som din soussjef denne uken.
-Funker det? -Ja!
-Så kan vi tenke og finne ut… -Ja!
…og bare leke oss frem til noe.
Jeg er her for å hjelpe henne.
Gå inn på kjøkkenet, skitne til hendene, kutte opp ting.
-Nam! -Dette er veldig godt. Vakkert.
-Jeg tror vi må se huset ditt. -Ja.
Tar vi ikke med tallerkenen? Vi bør ta med tallerkenen.
-Vi er hjemme! -Vi er hjemme!
-Dette er huset mitt. -Det er så søtt. Takk, Bobbers.
Kom igjen.
Velkommen til mitt gamle New Orleans-haglehus.
-En ganske bred hagle. -Vi har mye plass. Jeg liker det.
Var dette moren din?
Vi hadde alter for våre forfedre i hele huset,
og hun tente røkelse ved hvert av dem, hver dag.
-Elsker det! -To ganger daglig. En buddhistgreie.
Jeg angrer på at jeg ikke var mer med henne
de siste årene hun levde. Hun var veldig omtenksom.
Hun bekymret for hva alle spiste.
-Prøvde å gi alle mat. -Typisk asiatisk mor.
-Vietnamesisk mor. -Ja.
Og det er derfor jeg er sånn.
-Du har arvet noe der. -Ja.
-Kan vi se resten av huset? -Dette er stuen.
-Søt. -Jeg liker buen.
Det er litt kaotisk.
Du har sofaer ved siden av hverandre
og spisebord med masse greier på, og det lar henne ikke puste.
-Her er kjøkkenet. -Fin liten plass.
Lavendel er ofte ikke en aggressiv farge, men denne er aggressiv.
Ja.
Anh er så livfull, og det fins mange farger,
men fargene hun valgte…
Jeg er ikke kokk, men jeg trenger benkeplass.
Derfor kjøpte jeg bordet.
-Sliter du med plassen? -Veldig.
-Så vis oss mer. -Ok.
Se her inne.
-Dette er soverommet. -Ja.
Plassen Anh har er en plass.
Dette er et lite skap, det eneste skapet vi har i huset.
Har dere bare det?
Ja, og det er Sams klær.
Sam hang opp en pull-up-stang han aldri bruker, og hang en gardin over.
Vet aldri når du trenger den.
Men dette er bonusrommet vårt. Her har vi ekstrating og skapet mitt.
En oppblåsbar seng, søppel, og et stativ til klær.
Det er ikke et skap.
Det er vilt. Vi må løse dette.
Vi skal utforske mer.
Føl dere som hjemme.
Hva har vi her?
Elsker et bordell-kjøleskap.
Elsker det.
Det er både seksuelt og nødvendig.
Fordi det står en rød boks øverst.
Nei! Jeg trodde det var…
Sett den tilbake! Jeg likte det røde.
Hallo.
-Dette blir så elegant. -Tanny?
Hvem designet den? Hvem kjøpte denne?
Aldri vært mer fysisk tiltrukket,
og halen er detaljen jeg ikke visste jeg trengte.
Jeg ser…
Mye jeg ikke bruker. Jeg vet ikke hvordan jeg skal sminke meg.
Jeg vet ikke hva jeg burde gjøre.
-Vil du bruke sminke? -Ikke daglig.
-Men jeg vil gjerne vite… -Iblant.
Hvis jeg skal ut.
Det er gøy å kunne være glamorøs tøs når du må.
For meg er ikke skjønnhet en mulighet til å uttrykke deg for å få bekreftelse.
-Nei. -Det er en mulighet for deg selv.
Jeg vet ikke.
Jeg har hatt problemer med å finne ut hva jeg vil,
for "hva som helst" er min holdning til det meste,
Så jeg prøver å finne ut hva jeg liker.
Ja. Jeg liker det.
Vi skal finne noe nydelig sammen.
Det er en glamorøs person i oss alle som ønsker å komme ut.
Og så ser vi oss selv i speilet og sier: "Jeg er en sexy tøs!"
Jeg er en sexy tøs!
-Høyere! -Jeg er en sexy tøs!
Så folkene tre kvartaler unna hører!
Jeg er en sexy tøs!
Ja! Det var bra!
Du avslutter med "og Tanny for alltid"?
-Antoni, hjelper du meg med en push-up? -Det kalles en pull-up.
Jeg tror ikke du vet hvordan du bruker den…
-Du ødelegger den. -Jeg prøver.
Herregud, han kommer til å falle.
Jeg sa det.
-Bobby fikser det. -Herregud.
Bobby!
-Bobby, du må fikse noe! -Bobby!
Bobby!
-Hva? Vi ser oss litt rundt. -Ok.
-Jeg ser et spisebord her. -Ja.
Men det ser ikke ut som om det brukes veldig ofte.
Nei. Jeg kjøpte bordet fordi jeg vil ha middager med venner.
Et søtt prøvekjøkken.
Det er akkurat det jeg ønsket meg.
Jeg har ikke fått til det fordi jeg er så opptatt,
og er så lite hjemme, ikke sant?
Hva tenker du om klær? Bryr du deg?
Jeg har brydd meg. Jeg liker blusene. Jeg har aldri brukt dem.
-De er søte. -Ja.
Jeg drar på shopping noen ganger og fantaserer om å bruke dem,
men jeg vet ikke hvor og når.
Så jeg kjøper dem, men bruker dem aldri, og lappene er fortsatt på.
-Du kan bruke den med jeans. -Ja, men da er det…
-I stedet for en T-skjorte. -Ja.
Utseende har ikke vært viktig på lenge.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal style en kokkejakke.
-Ok. -Skjønner du?
Det høres ut som du lengter etter svunne tider.
Ja, veldig.
De siste fem årene har vært en berg-og-dal-bane,
og jeg sliter med å leve i nuet og med å forme den nye meg.
Og jeg vil ikke begrense meg selv lenger.
Du er full av iver. Du gjør en fantastisk jobb.
Jeg vil gjerne se at det gjenspeiles i holdningen din…
-Ja. -…fremover.
Jeg vil også det.
Ja. Tren kroppen, pappa.
Dette er så gøy!
Fant bilder.
Herregud. Er det Anh?
Ja.
Hvor er den personen?
Vi finner henne.
Hvordan har livet vært siden moren din døde?
Herregud.
Det var mye gråting alene i bilen.
Jeg følte at jeg var trist i årevis.
Jeg kastet meg ut i jobb.
Jeg har blandede følelser når det gjelder prosessen med faren min.
Han kjørte bilen da ulykken skjedde.
Det visste jeg ikke. Så leit.
Jeg følte at han forandret seg etterpå.
Han bor i California, så han er ikke her,
og han er gift på nytt nå,
og jeg står ham ikke så nær som jeg pleide.
Har du snakket med ham om hva du føler?
Jeg velger mine kamper med alle, men mange ganger med ham.
Jeg har sagt det jeg vil si til ham,
men jeg tror ikke det ble mottatt
slik jeg ønsket.
Og du trengte og fortjente visse ting, men det fikk du ikke.
Ja. Alt det er sant.
Ja.
-Hvem er denne fyren? -Det er Sam!
-Håper det ikke er en tilfeldig person! -Dette er partneren min, Sam!
-Kom hit. -Gi meg en klem.
Det er godt å se deg, Sam.
Fortell oss hvorfor du nominerte denne vakre unge damen.
Hun trenger litt tid for seg selv, for vekst begynner med blanke ark,
og hun gir ikke seg selv tid til å ha mulighet til å vokse.
-Ja. -Er du klar?
Jeg er klar!
Kom igjen!
HOVEDKVARTERET
Tapet av Anhs mor tynger henne veldig, og hun jobber for mye,
og det kan man se ut fra hvordan hjemmet så ut.
Hun trenger ro og et rom hvor hun kan slappe av.
Jeg vil gjøre hjemmet til et trygt sted.
Anh er nydelig,
men jeg vet at sorgen veier tungt på Anhs hjerte,
og hun har glemt hvor nydelig hun er.
Min jobb er å hjelpe henne til å føle seg trygg.
Kjøkkensjef Anh har utviklet en fantastisk meny for lokalbefolkningen,
men med sommermiddagen kan hun vise verden hvem hun er,
rettene som formet henne.
For en fin måte å hedre moren på.
Hun har en veldig enkel stil på jobb, bukser og t-skjorte,
men hun er kjøkkensjef.
Hun er en mektig kvinne. Hva vil hun vise verden?
Noen ganger når vi jobber mye,
gjør vi det også for å gjemme oss.
Anh sørger fortsatt, ikke bare over moren,
men også fordi hun ikke fikk hjelpen hun trengte fra faren.
Det er på tide at hun konfronterer det.
DAG 2
OVNEN ER HELLIGDOMMEN DER JEG MØTER MINE FORFEDRE.
Hva sa foreldrene dine om at du ville bli kokk?
Vel, i begynnelsen sa de: "Hvorfor?"
De er asiatiske.
Ja, og de sa at jeg skulle bli advokat fordi vi hadde en lege i familien.
-Samme her! -Og jeg sa: "Nei."
-Ja. -Jeg forstår dette altfor godt.
Var det anspenthet mellom deg og moren din som barn?
Ja, for hun ikke var en jeg følte at jeg kunne snakke med
om problemer jeg måtte ha.
Jeg var alltid redd for å bli dømt på grunn av kulturforskjellen.
Fordi hun var veldig vietnamesisk,
og du åpenbart var veldig amerikansk.
Ja. Jeg ble sendt på privatskole, hvor det stort sett gikk hvite barn.
Så jeg var veldig klar over
at jeg var annerledes, men jeg vokste fra det.
Etter at jeg etablerte meg
som en kokk som lager vietnamesisk mat, følte jeg meg offisiell.
-Skjønner du? -Ja.
Jeg føler ikke skam. Jeg er veldig stolt nå.
Jeg kjøpte restauranten da moren min døde, så hun visste om det,
så jeg er glad for at hun fikk et glimt
av veien min videre,
men jeg er lei meg for at hun ikke kunne bli med.
-Kan vi prøve klær nå? -Ja, takk!
Gi meg en klem. Jeg vet det var mye. Unnskyld.
-Det går bra. -Men vi er veldig merkverdig like.
Vi snakket om klærne du vanligvis bruker,
og at du ikke pynter deg så mye lenger.
Jeg liker å pynte meg, men da tar jeg på den stilige kokkejakka.
Jeg vil se litt stiligere ut,
men jeg vet ikke hvordan jeg skal kle meg flatterende lenger.
Jeg har aldri vært tyngre.
-Ok. -Og jeg elsker skjorter.
Men kan ikke bruke dem, for går jeg opp en størrelse
fordi knappene ikke går igjen, ser jeg større ut.
og da passer den bare her, men ikke her.
Hør her, de er nydelige.
Jeg vil vise deg hva du kan gjøre
så du kan føle deg mer selvsikker i kroppen din.
Ja.
Jeg forventer ikke ballkjole på jobb, men hun må fortsatt bli tatt på alvor.
Hva skal hun ha på seg til sommermiddagen?
Jeg vil at hun skal føle seg elegant og profesjonell,
og det skal vi finne her.
Får jeg se?
Ok. Vil du komme ut?
-Elsker det. -Ja!
Jeg vil bare dra den litt ut.
Jeg elsker skjorten.
-Med jeansen er den fortsatt pyntet. -Ja.
Jeg stapper aldri skjorta nedi, så det er en ny ting.
Vi som er kortere vil føle oss best
om vi balanserer proporsjonene våre,
så å ha skjorten nedi vil utgjøre hele forskjellen.
I tillegg til å sørge for at buksene ikke er for smale nederst
for å få mest mulig ut av høyden vår.
-Du er nydelig. -Takk.
Jeg føler meg annerledes.
-Ja. -Jeg er mer selvsikker.
Jeg vil at du skal se på det som mer enn: "Jeg har klær på kroppen."
-Jeg skulle bety noe. -Dit vil jeg.
-Bra. -Ja.
-Skal vi prøve en kjole? -Ja.
Bra, la oss prøve.
Jeg er klar!
-Kan jeg ta en titt? -Ja.
Få se.
Ok, si hva du synes.
Det er ikke favorittkjolen min.
Og dette skjer ofte med kjoler som har egen plass til puppene.
Dette føles rart. Kanskje hvis den var litt sånn.
Ok. La meg prøve noe.
Unnskyld mens du får en rar klem.
Ok.
Ja da.
Vi får deg midjen, og dette gir deg hofter også.
Du har kvinnelige kurver.
-Jeg liker at jeg har bryst. -Elsker brystet ditt.
Jeg vil at formen skal hedre hvordan resten av kroppen min er.
Ja.
Og støvelen er jeg besatt av, Anh.
-Skal du si at du hater dem? -Nei. Jeg liker dem.
Flott! Da virker du tøffere.
Elsker at det er feminint uten at det er for mye.
Jeg er enig.
Ser frem til å lage mat for deg som din lille soussjef!
Jeg trenger ikke å si hvor vi er.
Vi er på jobb.
Vanligvis litt mer folk her?
Ja. Jeg tilbringer mye tid her alene…
-Gjør du? -Ja.
-Jeg liker å komme før de andre. -Ja.
-Jeg vil se på dette som testing. -Ok.
Ved ukens slutt skal kjøkkensjef Anh arrangere sommermiddag
hvor hun får dele retter hun vokste opp med
i sitt vietnamesiske hjem.
Det eneste hun mangler er en plantebasert oppskrift.
Vi er her for å teste, ha det gøy, leke.
Jeg elsker at du ikke er for dyrebar og holder deg til ett felt.
-Jeg vil ikke det. -Nei, det er ikke deg.
-Nei. -Ikke derfor vi er her.
-Jeg elsket wrapen. -Ja.
-Helt rå. -Takk.
Det er slik jeg kjenner vietnamesisk mat, mange elementer og vakre farger,
og du bygger din egen.
Det er det jeg elsker.
Jeg liker å teste oppskrifter.
Man kan oppdage så mye.
Å jobbe med andre kreative og gøyale folk er det beste jeg vet.
Vi snakket om plantebaserte alternativer.
Denne er ny.
-Ok. -Så dette er Beyond biff.
-La oss steke den. -Ja visst.
-Er du med? -Ja.
-Er du med? -Ja!
Flott. Sjef meg rundt.
Vi har basilikum, koriander.
Fersk mynte, lettsyltede gulrøtter.
Vi har vår grønne saus.
Føler du deg komfortabel med menyen slik den er nå?
-Alt jeg har prøvd… -Jeg blir aldri fornøyd.
Så du endrer til og med ting som funker, og prøver hele tiden å finne ut…
Jepp. Hvis jeg står stille og er alene med tankene mine,
blir jeg så emosjonell.
Når jeg tenker på fortiden min, blir jeg trist.
Og for å få utløp for noe av det,
endrer jeg hele tiden noe i maten min.
Er det noen ganger en distraksjon fra å håndtere følelser?
Ja. Jeg har lagt så mye arbeid i det jeg gjør her
at jeg føler meg tom når jeg drar.
Så da blir jeg som en klatt hjemme.
Jeg har ikke et forhold til moren min, men når jeg lager polsk mat,
hender det at jeg blir tatt med tilbake til hvordan det var å være barn,
å smake det for første gang, se hele prosessen,
hvordan det ble servert.
Alltid.
Moren min pleide å be om hjelp til små prosjekter.
Jeg skrelte rekene eller skylte risen, og jeg kunne bare se på henne.
Jeg ser det når jeg gjenskaper det.
-Det er en morsom reise. -Ja.
Og jeg kan lukte og høre og smake på alt akkurat sånn det var.
Jeg husker det som i går.
Det er lykkelig trist, og begge kan eksistere sammen.
Ja.
Så kanskje du heller kan bruke matlaging til å huske alt det fine.
Å lage morens mat og dele den med andre er så viktig i sorgprosessen,
for det er en prosess.
Den er ikke bare over en dag.
Noen dager er du glad. Noen dager er du trist.
Men personen kan hedres.
Jeg håper hun fortsetter å være så personlig som mulig.
Det er dette jeg bruker i marinaden.
-Granulert hvitløk. -Og sitrongress.
Perfekt.
-Jeg bruker like mye tamari og Maggi. -Jepp.
Og så deilig sjalottløksolje.
-Trenger ikke mye. -Ok.
Det er alt.
Jeg marinerer vanlig biff.
-Burde vi gjøre det? -Vi burde nok det.
-Perfekt. -Da blander vi alt sammen.
-Nå kan det stekes i en panne. -Ok.
Ok!
-Det steker. -Det begynner å bli brunt.
Jeg elsker å se det.
Og anretningen er så enkel.
-Ja, vi smaker. -Det lukter godt.
Ok, det er vakkert.
Jeg liker å ta urter først, og så tar jeg syltede grønnsaker.
Så tar jeg kjøttet.
-Og stekt løk til slutt. -Stekt løk til slutt.
-Da knaser det. -Og saus.
-Ja. -Å, sausen.
-Ikke glem sausen. -Og så…
Jeg kan ikke smake forskjell. Ganske sjokkerte. Dette er som kjøtt.
Det er veldig godt, ikke sant?
Herregud.
Så hvordan vil dette passe inn på menyen?
Jeg kan bruke samme krydder, samme marinade,
og så blir det hvit ris, så folk kan kombinere det med hva de vil.
Jeg var heldig som vokste opp med moren min og maten hun ga oss.
-Ja. -Det påvirker resten av livet.
Og med en middag som dette vil jeg ut av mørket,
ut av kjøkkenet, og snakke mer med gjestene.
-Ja. -Denne middagen er for meg.
-Og moren din. -Ja. Og for kulturen.
DAG 3
NÅR NOEN SÅRER OSS DYPT, BLIR VI ALDRI BEDRE FØR VI TILGIR.
Jeg drømte om maten din forleden natt.
-Gjorde du? -Jeg tuller ikke.
Takk.
Er det avslappende å lage mat?
Ja, men så glemmer jeg tid og sted og så bare: "Pokker!
Nå har jeg jobbet så lenge at jeg er utslitt."
Ja.
Ikke nok egentid.
-Nei, men tankene klarner litt. -Ja.
Jeg vil tilbake til faren din. Sto dere hverandre nær?
-Ja. -Gjorde dere?
-Ja. -Var du en pappajente?
Ja, så det påvirket forholdet vårt etter at moren min døde
fordi jeg følte at han ikke var den samme.
Hva var det faren din gjorde som fikk deg til å føle det?
Han giftet seg igjen ganske fort.
Ikke lenge etter at moren min døde…
-Hvor lenge etter? -Seks måneder.
-Jeg skjønner. -Ja.
Og han holdt det hele hemmelig.
Så jeg har mange følelser rundt det.
Så mens du sørget, følte du deg avvist av ham.
Ja.
Jeg er fortsatt glad i ham.
Men de du er mest glad i, som svikter deg,
er de vanskeligste å snakke med.
-Ja. -Ja.
Svik kan bare fikses ved å få svar.
Skal jeg snakke med faren min?
-Ja, på Facetime. -Og han gikk med på det?
-Ja. -Har dere pratet?
-Ja. -Herregud.
Jeg har problemer med å kommunisere alt jeg føler med familien min.
Ja. Jeg vil se til at du kan si:
"Du tok avgjørelser som fortsatt påvirker meg."
-Ja. -Og du må kunne uttrykke det.
-Du skal føle deg støttet. -Ja.
Så du får sagt det du må. Det blir en stor del av helbredelsen.
Med familie kan det føles lettere å unngå det som tærer på deg.
Anh har holdt på denne smerten,
og hun bruker matlaging for å distrahere seg
fra å fokusere og konfrontere det som plager henne.
Anh må konfrontere det hun har gjemt seg for. Forholdet til faren.
Herregud.
Hallo?
Hallo, Bố.
ANHS FAR
Lenge siden, jenta mi.
Du ser godt ut.
Skal jeg snakke litt? For å komme i gang?
-Hei. -Ja.
Jeg er med vennen min her.
Hei.
Står til? Hun sa hun var pappajente.
-Ja. -Du vet det, og hun savner faren sin.
Og dette er en mulighet for dere to til å snakke sammen.
Høres det bra ut for deg?
Ja. Det er bra.
Ok, flott.
Ok.
Jeg forstår fortsatt ikke hvorfor du løy om at du skulle gifte deg.
Jeg løy ikke.
Og dette er…
At du ikke inviterte meg eller fortalte om bryllupet før det fant sted,
var å lyve,
og jeg følte at du glemte mamma, og oss.
Jeg følte at du forlot oss.
Og jeg skjønner ikke hvorfor.
Hvorfor gjorde du det?
Jeg er bare her for å hjelpe dere å få til en god samtale.
Gjør det deg trist at datteren din føler det slik?
Hvordan skal jeg hjelpe deg?
Jeg vil bare høre sannheten.
Du sa at du skulle til New Orleans. Og så giftet du deg.
Dere hadde en fest, og det var bilder av det på Facebook.
Det var pinlig.
Det fikk meg til å føle at du ikke ville ha meg der.
Hvorfor er hun viktigere enn meg?
I vietnamesisk kultur, hvis et barn snakker sånn til en forelder…
Det er respektløst.
Jeg vet ikke.
Dette er alltid dette som skjer når vi snakker.
Du kan ikke bare si:
"Unnskyld, jeg er glad i deg, og jeg er faren din."
Jeg trenger ingen unnskyldning…
Hvis jeg hadde sagt at jeg skulle gifte meg,
hadde du vært sint på meg den gangen.
Så du løy fordi du var redd for at jeg skulle bli sint?
Det var derfor jeg holdt det hemmelig.
Hun tar godt vare på meg.
Hun er en god kvinne.
Prøv å forstå.
Jeg var veldig ensom,
jeg kunne ikke bo der lenger.
Jeg ville ikke se din mors ting,
fordi det ville gjøre meg…
Trist, deprimert, ja.
Hvis du hadde sagt at du ville være sammen med denne kvinnen
og at du trengte henne, ville vi selvsagt sagt at det var greit.
Jeg er lei for at vi ikke snakker sammen.
Jeg gjorde noe dumt.
Jeg er lei for at jeg ikke sa noe. Virkelig, for jeg savner deg,
og jeg vil bare trives i ditt selskap,
og det gikk ikke uten at vi snakket om det.
Det beklager jeg.
Takk. Jeg godtar det.
Jeg vil ta henne med for å møte alle
i familien vår.
Jeg tror nok tid har gått til at vi kan prøve å få det til.
-Glad i deg, jenta mi. -Glad i deg, Bố.
Greit, sir. Vi snakker senere, ok?
-Takk. -Ha det bra.
Ha det.
Hvordan går det?
-Du fikk lettet hjertet. -Ja, virkelig.
Vi må puste dypt inn.
Strekk deg. Det var emosjonell vekst og helbredelse.
-Bra jobbet. -Ja.
-Han sørger fortsatt. -Ja.
Det uheldige er at faren din rømte fra sorgen.
Han hadde ikke det emosjonelle språket og verktøy for å kunne støtte deg,
men det viktigste er at du fikk sagt sannheten.
-Du må føle deg sterk nå. -Ja. Det gjør jeg.
Men nå er det opp til meg, ikke sant?
Å starte min tilgivelsesreise.
Du må aldri føle at du må dit hvor du ikke kan snakke
eller dele det du føler.
Bare vær bestemt slik du var her.
Jeg føler meg mye bedre.
-Bra. -Ja.
Takk.
Anh har en sprudlende personlighet,
men huset hennes var blottet for noe som sa: "Dette er Anhs hus."
Selv om det er et smalere rom,
tar jeg tapet i taket fordi blikket trekkes opp,
og det fikk rommet til å føles enda større enn før.
Det føles kult. og jeg gleder meg til Anh ser det.
Ja.
-Vi er på Salon Society. -Ja.
-Takk.
Ok.
Sett deg her.
Vil du ha kaffe? Vann? Te? Hva med en Arnold Palmer?
Ellers takk.
Hun sa "hår!"
Og mye av det.
-Se på det nydelige håret ditt. -Takk.
Hvordan orker du å se på deg selv, du som er så pen, hver dag?
-Er du sliten? -Jeg ser meg ikke så ofte i speilet.
Som lav selvtillit-ensa?
-Ja. -Jeg har motgiften.
Vi må se på lav selvtillit-ensaen og si…
Akkurat.
-"Se på meg." Skjønner du? -Ok.
Så du gjør det du pleier, og når klippet du deg sist?
På denne tiden i fjor.
Jeg gjør aldri noe vilt, men jeg har hatt pannelugg før.
Du har hatt pannelugg.
-Ja. -Ja.
-Farget det blondt før. -Ja?
Og jeg har barbert bakhodet.
Hun har hatt undercut.
Hvis vi tar en lang, gradert lugg.
Å ta litt av lengden blir fint.
Og så graderer vi det.
Og litt lysere brunfarge for å åpne ansiktet litt.
-Det blir lettstelt. -Ok.
-Ok.
Jeg kan se at Anh ikke føler seg så nydelig som hun kan, inni og utenpå.
Slipp jobben, slipp energien, slipp…
Nå skjer det.
Hun liker ikke å pleie seg selv, så vi må fremkalle praktfullheten.
Så vi må ta en dansepause.
Selv om vi opplever tap, sorg eller kjærlighetssorg,
betyr ikke det at vi ikke får nyte livet.
Går det bra?
-Ja. -Jeg bare reflekterer.
Å. På hva da, kjære?
-Samtalen med pappa i dag. -Hva skjedde der?
Vi ba om unnskyldning
for mye som ikke har blitt snakket om på lenge.
Når vi prøver å snakke,
prøver han å bortforklare det som faktisk skjer, men det var bra.
Jeg følte at vi endelig var enige i
at vi vil legge alt bak oss.
Det dere opplevde er så…
Det fins ingen…
Det finnes ingen veiviser for et så traumatisk tap.
Mange opplever tap og snakker aldri med hverandre igjen.
Ja. Foreldrene mine var eldre da de fikk meg, så han er ikke så ung.
Han blir snart 80.
Jeg fryktet at hvis vi ikke ble venner før han døde,
ville jeg ha angret.
Bestemor sa: "La aldri solen gå ned før sinnet."
Jeg leste noe om
at når vi kjenner historien bak våre traumer og smerter,
så er en del av det bare å gi slipp.
For du trenger ikke å fortsette å sparke i dekket.
Det er viktig fordi det gjør deg til den du er, men…
-Du må ikke bære smerten. -Du må ikke lide.
-"En historie jeg ikke forteller lenger." -Det er sant.
-Vi flytter fjell. -Jeg er ferdig.
Som Whitney og Mariah i Prinsen av Egypt.
-Jeg elsker fargen. Det blir så sexy. -Ja.
Gi oss øyenbrynet.
Anh er heit.
Sommer i august i New Orleans. Så heit er Anh.
-Herregud. -Jeg elsker det.
Iblant sliter vi med "jeg vet ikke hvor sexy jeg er"-ensa,
ikke bare fysisk, men også på innsiden.
-Ja. -Du er flott.
Streng mot deg selv iblant.
Og mitt største håp innerst inne i mitt skeive hjerte er
at du snakker pent til deg selv fra nå. For du er god, du jobber hardt,
du er en fantastisk datter, og du er bra nok som du er.
Takk.
-Er du klar? -Ja.
Herregud. Tre, to, én. Her er du.
Herregud.
Og du kan gjøre sånn eller sånn. Jeg liker det.
Greit! Herregud. Jeg elsker det. Sminken er perfekt.
Gå nærmere.
Jeg graderte det så det kan være sånn når hun jobber.
Ok, ja.
Sånn, og så bare ha i en spenne.
Ja! Jeg savner å ha pannelugg.
-Har du savnet det? -Ja.
Jeg elsker det.
-Sexy. -Tøs!
Ja!
DAG 4
MAT HANDLER OM PLEIE: IKKE BARE FYSISK, MEN OGSÅ EMOSJONELL.
-Se! -Du ser nydelig ut.
Herregud. Luggen er så fin.
-Klar for å komme inn? -Ja!
Er vi klare?
Overraskelse.
Herregud.
-Dette er så vakkert. -Ja.
Hva?
Hashtag tapet i taket…
-Herregud. -…er det kuleste.
-Rommet føles enda høyere. -Ja.
-Sam vil elske dette. -Se på sofaen.
-Sofaen er så fantastisk. -Elsker du det?
-Føles som en trendy restaurant. -Ja.
Hei!
Mye tekstur, mange naturlige materialer.
Alteret er fortsatt der med den samme røkelsesgreia.
Appelsiner. Jeg ville lage et spesielt sted å huske moren din.
-Herregud! -Så hver gang du kommer…
Det var denne mamma hadde røkelsen i for våre forfedre hjemme.
Hun ville elsket dette.
Det er så stilig.
Du skal huske hvor stolt hun er av deg.
-Tusen takk. -Ingen årsak.
-Klar for å se mer? -Ja!
Ja? Ok.
Dette er så vakkert.
-Se på tallerkenene! -Herregud, et bankettbord!
Spisestuen her, og stuen der.
-Vil du gjøre litt om på det. -Ok.
Jeg ville gi deg et sted å ha gjester, og dette er nærmest kjøkkenet.
-Ja! -Funksjonelt og pent.
Herregud!
Jeg elsker det.
La oss dra til kjøkkenet ditt
Herregud!
Til kjøkkenet ditt
Det er så lyst her.
Jeg elsker det. Herregud.
-Nytt kjøleskap. Ny oppvaskmaskin. -Søtt!
Flotte nye Smeg-apparater.
Knivmagneter!
En hel vegg til gryter og panner.
-Elsker det. -Elsker det!
-Du har mer benkeplass. -Herregud!
Besatt!
-Du kan puste dypt inn her nå. -Ja.
Med alle fargene føltes det litt collegeaktig.
-Ja. -Dette føles mye mer sofistikert.
-Dette er testkjøkkenet ditt. -Ja!
Dette er så perfekt.
-Jeg elsker slike reaksjoner. -Herregud!
Taket er fantastisk.
Kjære, dette rommet sier "sensuell"!
-Herregud! -Herregud!
-Det er erotisk! -Jeg kunne ikke sett for meg sengen her.
Det gir bedre flyt å ha sengen motsatt av døren,
fordi energien strømmer inn og ut av rommet.
-Det er en stor seng. -Jeg elsker det. Ja.
Vet dere hva jeg er elsker?
Arbeidet med døråpningen.
De ødela den.
Det fører meg til min leksjon, alle opp i sengen.
-Vi skal lære koreografien. -Ok.
-Ikke rot til sengen -Det er sånn… Én, to, tre, fire, fem.
-Pent, ikke sant? -Ja.
Det vi skal snakke om er: "Hvordan gjør jeg ansiktsgreiene?"
-Ja. -Det blir vår leksjon.
Ok.
Du skal ta litt papir og fjerne overflødig maskara.
-Du trenger ikke så mye maskara. -Ok.
-Jeg prøver å sikte på tuppene. -Ikke hele greia?
-Jeg liker tuppene bedre. -Ok.
Opp.
Det ser så bra ut. Gjenta på denne siden.
Sånn, ja. Krøll mens det er vått.
Ja. Elsker det du gjør.
Vippene er flotte. Det ser så bra ut.
Når vi blir overveldet, når vi blir stresset,
har du en indre visdom som kan ta vare på deg selv,
som kan tilgi deg selv.
Det er din indre sexy tøs.
Jeg vil ikke alltid være din gode fe her.
-Hei, vakre. -Hei.
-Hvordan går det? -Bra.
-Ja.
Da vi kom hit, sa du at det var mye som tynget deg.
Og å se at du sto opp for deg selv
ved å heve stemmen og si hva du følte,
var veldig mektig.
Jeg visste at jeg ikke kunne tie lenger.
Det er morsomt at faren min nevnte at jeg ikke snakker sånn til ham
fordi det er respektløst, og det ga meg mer lyst til å si det.
Bra.
Det er derfor forholdet er dårlig,
det er basert på noe som ikke er ekte.
Jeg prøvde å snakke med ham som menneske til menneske,
noe jeg aldri har fått til
med moren eller faren min.
Bra.
Så jeg vil ikke at det skal skje med ham også.
-Bra. -Jeg føler meg bedre.
-Det føles bra. -Du er god.
-Du er flott også. -Du er god.
Du er god.
Skal vi snakke om i kveld? Din første sommermiddag.
Fordi det er din første, er det fint om du går med kokkejakke.
Hold det veldig enkelt, men ikke helt uformelt.
-Ja. -Vi kan se på det.
Ok.
-Herregud. -Hei, Sam.
-Hallo. -Målløs? Se deg rundt.
-Er det rett adresse? -Ja! Det er hjemmet ditt.
-Det er fantastisk. -Herregud.
Jeg gleder meg til du ser Anh.
Dette er bare utrolig. Jeg må bare…
-Greit, unger. Hei, Sam! -Hei, Tan.
-Står til? -Godt å se deg.
-Flott. -Vent til du ser henne.
Så, Anh?
Å, Didi! Herregud!
Å, sexy!
-Sam! -Hei!
-Jeg elsker det.
Du ser flott ut!
Jeg forventet ikke deg.
Kyss henne!
Hurra for kyss!
-Ok, Sam. Sett deg! -Sett deg.
Ser hun ikke bra ut?
Fantastisk. Du ser fantastisk ut.
Du skal lage mat. Det mangler én ting.
Gi meg to sekunder.
-Er det en hatt? -Det er en tiara!
Du trenger bare en siste detalj.
Du kan ikke være elegant kjøkkensjef uten…
Så søt!
-Herregud. -Kokkejakke!
-Herregud, trykknapper! -Ja.
-Yes, queen. -Jeg elsker det.
-Denne er søt! -Se hvor profesjonell hun er.
-Takk. -Du er klar.
Dette er så fint.
Jeg sier "sommer", dere sier "tøs".
-Sommer! -Tøs!
DEN NYE ANH
MATEN ER EN IDENTITET, ET FOTAVTRYKK AV HVEM DU ER.
Sommermiddagsklubben!
Dette er det mest spennende på New Orleans sosiale kalender.
En kulinarisk ekstravaganse, om du vil.
Velkommen hit igjen.
Dere deler ut menyene.
Ok, jeg vil brune sesam-riskakene med gassbrenneren.
-Ja. -Vi trives.
Vi løper rundt, ordner, skjenker vann,
deler ut menyer, hilser. Vi har mye å gjøre.
Jeg trenger en varm kaffe til bord seks.
Finn en av dem som jobber der ute.
-Hvor er de knuste peanøttene? -Så når den er ferdig…
Anh er nervøs. Hun skal ikke bare lage mat.
Hun må underholde gjester. Fortelle dem hva det handler om.
Jeg må fortsatt sende ut første rett, østersene.
De blir stekt først.
De har smør og sjalottløk, og så strør vi peanøtter over.
Hun skal hedre moren sin på den vakreste måten,
og jeg vet at hun vil gjøre moren sin veldig stolt.
-Hvordan går det? -Bra.
Litt nervøs, men bra. Spent.
-Du klarer det. -Ja. Så klar.
-Så klar. -Absolutt.
Og vi kommer innom og delegerer
så du ikke blir bak her for lenge, så du kan mingle litt.
-Fordi du er? -Sjefskjerring, sexy tøs, Anh Luu.
Kom igjen, din sexy tøs, si hei!
Panneluggtrikset.
Her. Takk. Ja. Fikset.
Hei, alle sammen.
Takk for at har kommet til denne spesielle middagen.
Jeg vil dele litt om hvordan jeg spiste
hver dag i et vietnamesisk hjem.
Jeg har hatt en utrolig uke med mine nye venner.
Ja.
Og jeg har kommet nærmere meg selv og moren min som har gått bort.
Middagen er en hyllest til henne.
Jeg føler at jeg kanaliserte mamma mens jeg lagde maten.
Vi skal spise litt med hendene, litt med spisepinner, litt med skjeer.
Vi er alle familie her i kveld, ok? Jeg er her ute med dere.
-Ja! -Kos dere.
-Vi elsker deg! -Elsker deg, Anh!
Anh har kontroll over kvelden.
Hun er i sitt element, og jeg kunne ikke vært stoltere av henne.
Herregud!
-Liker du østersene? Flott. -Deilig.
Tusen takk. Kos dere.
Jeg vil at dere skal bruke hendene.
Det er fint å se tilbake på maten som formet deg,
se på ritualene du hadde,
og det er det Anh gjør, og hun vil fortsette med det.
Hun får dele det med verden, for en fantastisk gave hun gir til folk.
Jeg er glad i dere. Jeg er glad dere er her.
Hva synes dere om Beyond Meat-retten?
Dette er tredje skål.
-Det er kjempegod mat! -Tusen takk.
Så godt.
Da vi møtte Anh, var hun på et mørkt sted.
Hun sørget fortsatt,
og visste ikke hvordan hun skulle bearbeide følelsene.
Men denne uken tror jeg hun fikk noen svar,
og ingenting holder henne tilbake nå.
Vi bør gjøre dette hele tiden.
EIER
-Ja. -Ja.
Hun er sterkere og vet at hun betyr noe.
Hun vil ikke la noen behandle henne dårlig.
Takk for alt.
Ha det!
Jeg trodde jeg skulle stå fast i tankemønsteret jeg hadde i lang tid.
Og det føles godt å vite hvordan jeg skal håndtere ting
og ha mot til å passe på meg selv.
Jeg føler meg som en ny person.
-Elsker deg. -Elsker deg også. Tusen takk.
Vi støttet Anh, magen min er full,
men nå må Anh gjøre dette alene.
Hun klarer det.
-Ha det! -Vi ses neste gang!
Det var hyggelig. Den veien?
-Ha det. -Ha det!
Tid for en shot!
#QEHIPTTIPS
TILTALENDE URTER
Vise råd om noen av favoritturtene mine,
først ut, koriander, den mest brukte urten i verden,
og også den mest polariserende.
Rosmarin. Dette er en hard urt som trenger litt koketid
for å frigjøre smaken og bli myk.
Mynte. Mye mer enn bare garnityr på crème brûlée med et lite jordbær.
Dill. Funnet i alle glass med alt som har blitt syltet.
Persille. Finhakk den, så vekker den enhver rett.
Og har du dårlig ånde, spis et blad.
Skulle gjerne fortalt mer, men timian går fort.
Vent, den er her.
Tekst: Anette Aardal
Jeg sier "sexy", du sier "tøs".
-Sexy! -Tøs!