HOVEDKVARTERET
Kom igjen!
De er her!
-Jeg kommer! -Ja!
-Dorian, her bor vi. -Så vakkert.
Er det ikke pent?
-Hei! -Ja!
-Hei! -Hei!
-Din nydelige dame.
-Ikke sant? -Takk!
-Glad du er her! -Hei, vakre.
-Jeg er Bobby. -Hyggelig å møte deg.
-Takk for at du kom. -Kom og sett deg.
-Dorian! -Ja.
Vi gleder oss til å høre om din mor, Doreen.
Ved ukens slutt skal hun hedres på Jazzmuseet.
Ja. Hun vet ikke om det, men ingen fortjener dette mer.
Hun er en New Orleans-skatt. Fortell oss mer.
-Hun er klarinettist og vokalist. -Ja!
Bandet heter Doreen's Jazz New Orleans. Det er som en fest døgnet rundt.
Jeg har mange kallenavn.
Dronning Klarinett, Lady Louis, Miss Satchmo,
den kvinnelige Louis Armstrong. Det er kult.
Fordi jeg ble påvirket av Louis, men klarinett er best.
Hun spilte klassisk musikk
til hun møtte tuba-spilleren, alias faren min,
og han konverterte henne til jazz.
Vi øvde før og etter skolen.
Hun var perfekt for meg, for musikk var livet mitt,
og vi hadde en felles interesse.
Innen kort tid tjente vi penger og hadde det gøy og reiste rundt.
Hun har opptrådt med symfoniorkesteret to ganger.
Og hver gang begynte jeg å gråte.
-Så musikk er en del av familien. -Ja.
-Jeg spiller faktisk trommer der. -Jeg tenkte: "Er det deg?"
Av og til kan jeg ikke se på dem,
for jeg blir så emosjonell at jeg ikke får konsentrert meg.
Hvorfor har du nominert moren din?
Jeg har spilt hele livet, og det er noe jeg ikke vil fortsette med.
-Hva? -Bandet oppløses.
-Nei! Bør vi gjøre dette? -Vet moren din det?
-Ja, mamma vet det. -Å, hun gjør det?
Beklager, jeg ble litt sint mor der.
-Nei! -Jeg friket ut. Beklager!
-Vi har tatt den praten. -Beklager.
Hun spiller ikke på gaten for evig.
Hun kan ikke stadig flytte på seg og sette opp alt hele tiden.
-Det krever mye styrke. -Ok.
-Hun må ta fatt på neste kapittel. -Ja, og jeg vil gi henne noe å videreføre.
Moren hennes hadde en butikk som solgte søtsaker.
Og jeg vet at hun vil videreføre den, både for moren og for seg selv.
Familien min startet Doreens Søtsaker.
Det var en vellykket forretning i Tremé i flere tiår, og min mors drøm.
Man så det på henne. Hørte det på stemmen.
En enorm stolthet.
Da hun sluttet å jobbe, var jeg ikke klar til å ta over,
og musikken var mitt kall.
Det var det jeg ville drive med.
Så vi stengte butikken.
Planen var å åpne den etter en stund,
for det var mitt ansvar å videreføre arven.
Men livet skjer.
-Dette er butikken. -Ja.
-Fantastisk. -Skiltet er nydelig.
Oppkalt etter henne. Doreens Søtsaker.
Alle i nabolaget gikk innom på vei til skolen for å kjøpe noe godt,
men Katrina satte en stopper for det.
Måneder ble til år, og nå er den helt ødelagt.
Og fjellet blir større og større.
Butikken er en del av livet hennes, og det er viktig å gjøre dette nå.
Musikk er jobben deres.
-Dette er pensjonsplanen. -Ja.
Ok.
Så i slutten av uken blir hun utnevnt til kulturambassadør?
Ja, hun har gjort verden til et bedre sted,
og hun fortjener begge deler.
Du snakker så vakkert om henne.
-Ja, jeg elsker den dama. -Gleder meg til å møte henne.
Har du nøklene? Høres ut som om jeg trenger ekstra tid.
-Ja. -Det er mange nøkler.
Du må finne ut hvilke som åpner hva.
-Vi skal ut. -Herregud!
Elsker det. Takk for at du kom, Dorian!
-Kom. -Tusen takk.
-Ha det. -Takk, Dorian.
DAG 1
LIVET MITT HAR ALLTID VÆRT MUSIKK…
MEN MUSIKKEN ER VERDILØS OM DEN IKKE KAN DELES MED FOLK.
Vi er her. Klare for å møte Doreen?
-Ja! -Jeg også.
Jeg vil høre Doreen.
Utenfor hele natten lang
Jeg vasker og lager mat
Jeg betaler leien
For jeg vet at jeg gjorde urett mot ham
-Jeg hører musikken. -Der er hun!
Greit, kom igjen.
-Kan du tenke deg? -Det regner.
-Hei, Doreen! -Hei!
Hva skjer? Å, kjære vene!
-Litt av en overraskelse. -Hei, søta!
-Hei! Du store! -Hei, vennen!
Kjære vene!
Tuba!
Å, kjære vene. Hva søren?
-Så fantastisk! -Herregud!
Dette er utrolig.
Man forstår at hun kalles Klarinettens dronning.
Ett minutt med Doreen, og du vet at du hører på en av de store.
Hun er akkurat det du vil høre når du kommer til New Orleans.
Det er fantastisk!
Du er fantastisk!
Ja! Gi henne pengene deres. Det var så bra!
Det var så kult!
Så du er Lawrence? Herregud! Du er så søt!
-Hallo. -Hvordan går det?
-Kan vi stjele deg? -Jeg vet det regner.
Kom hit. Det er ikke våt t-skjorte-konkurranse.
-Elsker det. -Lawrence, hold fortet.
-Det er ingenting uten henne. -Bare litt duskregn!
-Vi har vært på eventyr allerede! -Virkelig.
Å, du store. Dette er så kult.
-Er det sant? -Ja.
Holder folk av plass på gaten, litt sånn: "ikke kom til min plass"?
Ja. Vi måtte slå leir før.
Vi pleide å dra ut torsdag kveld. Og komme hjem søndag kveld.
-For å sikre en plass. -Ja. Takk Gud.
Vært der, gjort det.
Vi prøvde å spille på det hjørnet, men butikkeieren
likte oss ikke, og de ville ikke ha musikk.
Rull ned vinduet og si: "Enorm tabbe."
Elsker det.
-Elsker den filmen. Julia Roberts. -Alle esker den.
Folk har en tendens til å ikke respektere gatemusikere.
Folk prøver å redde deg.
Herregud, de som har prøvd å redde oss!
-Virkelig? -Dere skulle visst.
Kan vi snakke om det søte nabolaget?
-Nabolaget er nydelig. -Jøsses.
Da vi visste at vi skulle kjøpe huset, tok jeg med mamma, som sa:
-"Dette er fint." -"For et fint nabolag. Bor fargede her?"
-Ja, nå. -Det var akkurat det jeg sa.
-Det stemmer. -Ja. Hun sa: "Å!"
-For et nydelig hjem. -Takk.
-Hei, søta. -Alt bra?
-Fint å se deg. -I like måte.
Håret ditt, Dorian. Kjære!
-Nydelig. -Herregud! Dere har møtt henne!
Hvorfor lukter det vanilje og karamell?
-Noe lukter godt. -Vent her.
Det lukter sjokolade og vanilje, og noe annet, noen har bakt noe.
Er det kaker, går vi av hengslene.
-Liker alle brownies? -Hva tror du vi er, monstre?
Er det brownies?
Herregud!
Ikke gjør det!
-Æsj! -Hvordan våger du!
Brown Es. (Brune E-er.)
Hvorfor erter du oss slik?
Jeg gjorde dette mot noen i går.
Hadde dårlig samvittighet til jeg laget brownies.
-Så du har brownies? -Apropos fantastiske ting…
-Så dette er… -Herregud!
…kremost.
Kom inn i mammas munn. Rett i magen min.
Skål, Tanny! Så gode, ikke sant?
Du vet at han er glad når han twerker. Twerk!
Jeg er kakemonsteret. Jeg er Queer-kakemonsteret.
Herregud!
-Se på deg. -Jeg vet det.
Kjære!
Se på det flotte maleriet.
Det er historie og musikk i hvert eneste hjørne av huset.
Musikk er noe som fører folk sammen, ikke sant?
Og mat har samme evne.
MAT OG VIN
Ja. Det er sant.
Du er som meg. Du er en drømmer.
Du vil mange ting, men jeg vil fokusere på noe viktig…
-Lidenskap. -…som du vil lage.
Hva er drømmen din for butikken?
Den første versjonen var…
-Ansiktet ditt lyser opp. -Ja.
I butikken lærte jeg å bake, og moren min tenkte på hva barna ville ha.
-Jeg vil også gjøre det. -Selvsagt.
Og jeg vil gjøre det enda mer spesielt med egne bakevarer av butterdeig.
Man kan ta det man finner i kjøleskapet og pakke det inn i butterdeig.
Det er det flotte!
Man kan lage søte kaker og andre varianter.
Det er ingenting som ikke smaker… Kanskje ikke ingenting, men kjære vene.
Vi har ikke funnet smaksprofilen ennå,
men jeg lover deg, når jeg finner den…
-Det er noe vi kan ha det gøy med. -Kult.
Hva er her nede?
Doreen, skal vi se i skapet ditt?
Jeg har pakket, for vi er alltid på vei et sted.
Hvor er kofferten?
-Du store. -Jepp.
Du har pakket.
-La meg hjelpe deg. -Takk, sir.
Før du setter deg, er du vaktmester på si?
MOTE
-Nei! -Hvorfor har du så mange nøkler?
Hvor mange karabinkroker har du?
De er atskilt fordi tenningen i bilen ikke liker vekten.
Snurr for meg.
Det er huslåser utenfor. Det er huslåser inne.
Det er butikknøkler.
Det er hengelåser vi bruker på jobb.
-Ja. -Det er mange. Sett deg, Doreen.
Ok.
Denimjakke.
Jeg kan like en denimjakke.
Den blusen er eldre enn Dorian, og jeg elsker den.
Dette er et åsted.
Nei. Nei.
Doreen er tøff. Hun er morsom. Hun er full av liv.
Nei.
Disse klærne…
-Det største nei-et fra meg på lenge. -Herregud!
…er så kjedelige.
Absolutt nei.
Har du gått fra vettet?
Det er ikke greit.
Føler du deg bra i dette?
Selv om noen kommenterer klærne mine,
blir de overveldet når jeg begynner å spille, så det går bra.
Vil du ikke se fin ut?
Å, nå skal du høre. Det er noen formfulle kvinner på TV.
-Ja. -Og jeg tenker: "Wow!"
-Men jeg får ikke til det, ikke sant? -Hvorfor ikke?
Du kan se flott ut. Jeg vil vise deg hvor lett det kan være.
Herregud. Det er… Takk.
Fy flate.
Herregud. Ok. Fortell meg alt.
Hvordan er morgenrutinen din?
Jeg vasker ansiktet, pusser tennene og…
Ja. Sjekk.
…så er det bra.
Da er du klar.
For håret holder seg fint en stund. Jeg slipper å tenke på det.
Var det der inspirasjonen til flettene kom fra?
Det krever lite vedlikehold, ser elegant ut.
Ja, lettstelt.
Og jeg bekymrer meg ikke for sminke,
men når Dorian sminker meg…
Bare se på ansiktet ditt.
Ansiktet ditt er praktfullt.
Første gang hun satte øyevipper på meg, sa jeg: "Fy søren!"
-Disse øynene! -Jeg følte meg som en dronning.
Jeg elsker den følelsen.
Vil du ha litt glamour i hverdagen? Vil du lære å gjøre litt av det?
Ja visst!
-Hei, søta. -Hallo, kjekken.
Når jeg ser på deg, ser jeg talent.
KULTUR
Sier du det?
Hvordan føles det å leve et liv hvor du får så mange til å føle glede?
Vel…
Takk. Jeg fikk vite det nå.
-Du gjør det! -Så kult.
-Du gjør det! -Vel…
Da vi kjørte hit,
sa du at mange prøver å redde deg fordi du er gatemusiker.
Jepp.
Når folk ikke blir kjent med deg, antar de ting.
Jepp.
De sier: "De er på gaten, så det må være et dopproblem."
"Må være et alkoholproblem."
Vi har vært svartelistet lenge fra jobber på fine klubber og sånt.
De som ansetter, ser ikke arven du har skapt.
Ja, det er vilt, men vi gjør bare det vi elsker.
Ja. Blir du noen gang sliten?
Ja. Jeg elsket å reise, men det å gå gjennom flyplassen…
De er enorme!
-Ikke sant? -De er så enorme!
-Fy søren. -Vet hva du mener.
Jeg ble 41 og sa: "Hva skjer med knærne, jente?"
-"Hva skjer?" -Å, 41? Herregud.
Men jeg er en baby. Jeg vet det, men aldringen er i gang.
-Den er i gang. -Ja.
Ved 41 ble synet mitt dårligere.
-Jeg tenkte: "Nå skjer det." -Ok.
-"Vi er der." -
-Faen. -"Vi er der."
Jeg vil ikke si nedoverbakke siden da, men…
-Du går opp. -Definitivt forsterket.
Hvordan føler du deg?
Selv når jeg er overveldet, klager jeg ikke,
fordi det er bedre å bli overveldet av å ha mye å gjøre,
enn å ikke ha noe å gjøre, så det går bra.
-Du trives i lidenskapen din. -Det var fint sagt.
Ant, bare tre igjen! Kom igjen, du klarer dette!
-Hei. -Hei, frøken.
Nesten der!
Beklager! Du fikk fingrene i munnen!
Så den herlige datteren din har gitt meg noen bilder.
Er det moren din?
-Det er mamma. Anna May. -Ja.
Det er jenta mi.
Moren min gikk fra å vaske andres hus til å ha sin egen bedrift i flere tiår.
-Hun var vakker. -Jepp.
Doreens Søtsaker.
Faren min bygde den om og satte opp en disk,
og barna kom og stilte seg i kø, og mamma var så snill.
"Hei, vennen. Kan jeg hjelpe deg?"
Hvor lenge var den åpen?
-Trettifem år. -Jøss.
-Så den var absolutt viktig for nabolaget. -Ja. Det var dit man gikk.
-For en arv. -Det er fantastisk.
Vi kjøpte bygningen så det ikke endte med dem.
-Hvilket år var det? -Det måtte ha vært i 2002.
Så dere har jobbet litt på den?
-Visst søren. -Ja.
Visst søren, og det er synd, for da Katrina kom,
sto vannet én meter høyt. Bang.
-Så alt måtte ut. -Ja.
Så mye har gått galt på så mange måter i så lang tid.
Du vil, men får det ikke til.
Livet skjer, og etter en stund har du bare masse drømmer.
-Jeg har allerede jobbet der. -Virkelig?
-Skal vi se? -Ok.
Kom igjen.
-Unger! -Ja?
Er dere klare for å dra til butikken?
Ja!
Tremé er landets eldste nabolaget for frie svarte.
En dame, Miss Dorothy, pleide å sitte på verandaen.
Hun visste alt om nabolaget.
Jeg elsker de gamle damene som vet alt om alle.
-Hun visste alt. -Deg, Bobby.
Det blir meg en dag.
Vi kaller dem "gardinnappere".
-Har du bodd her? -Jeg bodde her.
-Her. -Hei, hus!
-Her er butikken. -Ja.
De magiske alvene er i gang. Ting skjer.
Bare å høre ekkoene er utrolig, for det var ikke ekko her før.
-Ja. -Ja?
-Det har vært stille en stund? -Ja, det har det.
Så jeg skulle gjerne vist deg fremgangen, men du får ikke gå inn.
Jeg tenkte: "Kom igjen."
Jeg føler at du ga meg brune E-er!
Er du klar for å komme i gang?
Visst søren.
-Ok? -Kom igjen!
VELKOMMEN TIL NEW ORLEANS SENTRUM
I slutten av uken skal byrådet
overraske Doreen som kulturambassadør for New Orleans,
og hun skal føle seg fantastisk. Og mektig.
At hun føler at dette er noe hun fortjener.
Mye vil forandres. Datteren forlater bandet.
Hun vet ikke hvor lenge til hun kan spille på gaten.
Denne tiden kan være skummel for henne.
Å minne Doreen på innflytelsen hun har hatt her
og arven hun vil etterlate seg, vil gjøre endringene litt lettere.
Selv om hun elsker musikk, skal Doreen starte et nytt kapittel,
og det er så flott at hun ville se på fortiden sin
og åpne Doreens Søtsaker igjen.
Jeg vil at hun skal glede seg til det neste kapittelet i livet.
Doreen er en av de store, og jeg skal se til at når hun blir feiret,
så feirer vi også skjønnheten hennes. Se på henne. Hun er så søt!
Ofte går ikke planen helt som du så for deg,
men nå vil jeg hjelpe Doreen tilbake i morens butikk,
så hun kan se for seg fremtiden.
DAG 2
UANSETT HVOR DU ER PÅ REISEN, ER DU AKKURAT DER DU MÅ VÆRE.
Velkommen til Sephora! Nå skal vi shoppe!
Elsker Sephora.
-Dorian, dette er vår barndomsdrøm. -Ja.
Det er så gøy å få hjelpe Doreen.
Jeg skal ta kurven og tømme hyllene.
Denne prisen får hun bare én gang, og jeg vil lære henne å uttrykke seg
på nye, vakre måter.
-Jeg vet ingenting om dette. -Øynene dine bare…
På tide at vi forbedrer oss.
På tide at vi engasjerer oss.
Det blir hett! Dere er ikke klare.
Dette er konturgreier. Veldig bra for huden i ansiktet.
-Det er ikke riktig farge. -Nei. Nemlig.
Så pent! Ok, vi trenger sju av dem.
Ok. Søt. Vil du finne en leppestift?
Hvis jeg ble nominert til en pris…
-Når du blir nominert, ja. -Takk.
Vi har ikke plass til "hvis". Vi manifesterer.
Så jeg burde ha noe jeg kan dra frem.
Lilla og bærfarger kler deg.
Kvinner som blir eldre føler ofte
at de ikke kan feire skjønnhet slik de pleide.
"Ikke lek med farge, ikke fiks håret.
Ikke skill deg ut." Nei! Alder er uvesentlig.
Du kan feire deg selv på den måten du vil.
-Hvem er den sexy jenta? -Ser bra ut, mamma.
Nå skal vi se på litt hudpleie.
Dette er toner. Ta den på huden etter dusjen.
-Ja. -Det er luksus.
-Ikke sant? -Ja.
Herregud. Denne fyldige øyekremen er så bra.
Fyldighetsserum, fuktighetskrem og C-vitamin-roseolje.
Så bra for dere begge.
Rekkefølgen er sånn. Klare?
Toner, så serum, øyekrem, fuktighetskrem, olje.
Ok!
Toner, så serum, øyekrem, fuktighetskrem, olje.
Ok.
Og så bumper du magen i den ved siden av deg.
Eller hoften. Enda bedre.
-Mye søtere. -Du trenger en kurv til.
-Elsker du å være mor? -Herregud…
-Alle trinnene har vært fantastiske. -Det gjør meg så glad.
Ja.
Jeg elsker å shoppe, men for å hjelpe deg, må jeg først forstå hvem du er.
Du vokste opp i butikken, så ble du musiker.
Ja. Jeg måtte lykkes med musikken
fordi det var en flott karrieremulighet.
Vi gjorde noe sånt.
Vi hadde en liten dagligvareseksjon, med søtsaker.
-Det var sånn vi tjente penger. -Ja.
Familiene trodde at vi, ungene, ville ta over.
Det gjorde vi ikke.
Pappa sa den var min, men jeg ville ikke ha den.
-Ja. -Og jeg vet at det såret ham.
Og lidenskapen ga meg styrken til å gjøre det.
-Ja. -Jeg var god på klarinett.
Helt fra begynnelsen var jeg bedre enn gjennomsnittet,
og jeg hadde aldri vært bedre enn gjennomsnittet før.
Jeg sa ikke at jeg overhodet ikke ville ha den.
Jeg sa jeg ville gjøre min greie, og at jeg skulle ta meg av den senere.
Og så fikk jeg telefonen om pappa.
Ja, pappa var død.
-Så leit. -Ja.
-Holdt moren din butikken i gang? -Helt til hun fikk demens.
-Ok. -Ja.
Det er sprøtt.
Så det er vel grunnen til at jeg husker den samtalen med pappa,
"den er din", og "jeg vil ikke ha den".
"Hvordan våger du å såre din far?"
Er det derfor det er viktig for deg å prøve å bygge butikken opp igjen?
For å hedre dem?
-De jobbet så hardt. -Ja.
Og gjorde så mye, og realiserte drømmene sine.
De ville gi den til meg, og jeg valgte klarinetten.
Ja.
Jeg forstår skyldfølelsen,
men jeg hater at hun torturerer seg selv mange tiår senere.
Det er nå hun er i en posisjon til å kunne gjenoppbygge arven sin,
og jeg vil at hun skal føle seg verdig.
Og en del av det er en look som gir den følelsen.
-Klar? -Ja.
Åpner gardinen.
Bli med meg.
Ok.
Før var du bare en stoffball,
og jeg ante ikke hvordan du så ut under,
så med dette får du proporsjonene som kroppen din faktisk har.
Du har midje. Du har overkropp.
Du har et bein. Og nå viser vi det frem.
Saken er at den korte blusen ville blitt et problem.
Forklar. Når du spiller klarinett,
løfter du den opp, og da vises magen.
Ja, og magen vil fortsatt vises når jeg tar den ned igjen.
Ja. Da blir den der oppe. Ok.
Så for deg, fremover, trenger vi en lengre topp.
Ja. Men skoene. Så lenge jeg står stille? Ja!
Jeg skjønner. Du trenger flate sko. Greit.
-Ja. -Glem å spille klarinett i det.
Føler du deg fin?
Ja. Jeg ser ut som dem på TV.
Du ser vakker ut.
-Takk. -Du gjør det!
At hun sier dette er klærne til den typen kvinner hun beundrer?
Det er øyeblikket.
Hun ser nydelig ut.
Hun ser oppsiktsvekkende ut.
-Hollywood. -Hollywood!
Du ser ut som den kule, mektige, kreative kvinnen du er.
Har du sett?
DAG 3
JEG HAR LÆRT AT Å TJENE PENGER IKKE ER DET SAMME SOM Å LEVE.
Ikke så mye forandring på utsiden, hva?
Vi har møtt på mye
gjennom årene på Queer Eye, men dette er ganske ille.
Jeg tok med Lawrence,
for jeg må bestå ektemanntesten og se at jeg er på rett spor.
-Jeg elsker alt dette. -Ja? Fint og åpent.
-Dette er Taika. -Hei.
Hun har funnet mange flotte bilder som vi skal henge opp her.
Det er så mange folk fra dette nabolaget
som husker dette stedet og Miss Annie May.
De husker at de kom hit som barn, som meg.
Fra jeg fikk nøklene,
har vi ryddet vekk masse mugg og rester etter orkanens herjinger,
men mye gjenstår fremdeles før butikken kan åpne.
Men jeg ville få stedet i stand så Doreen kan huske fortiden,
og se for seg å gjenåpne butikken for fremtidige generasjoner.
-Mye arbeid som allerede var gjort. -Ja.
-Et nytt og bedre liv. -Det blir fantastisk.
Moren hennes smiler i himmelen.
Jeg er så glad.
Jeg pratet med moren din forleden dag om hva hun ville ha i butikken.
Ansiktet hennes lyste opp da hun snakket om butterdeig.
-Ja. -Jeg syntes det var spennende.
Butterdeig er et blankt ark.
Det kan lages søtt, salt, fylt, og vi skal eksperimentere.
Jeg skal lære dere noen ulike former.
-Vi kan gjøre det sammen. -Fantastisk.
Ja. Ok.
Dorian vil motivere moren i dette nye kapittelet i livet hennes.
Først et klassisk wienerbrød.
Jeg vil vise ulike måter man kan lage dem på.
Dette kalles et flettet wienerbrød.
Man bretter dem over og får en vakker flette.
Vi er på oppdrag.
Og så vindmølle.
Et butterdeigoppdrag.
Flere oppdrag.
Vi lager en liten sirkel, og fyller den med hva vi vil.
-Greit. Kom igjen. -Hva lager du?
Den vanskeligste.
-Tar du den vanskeligste først? -Ja.
Det overrasker meg ikke.
Dorian, hva tenker du om butikkens gjenoppblomstring?
Jeg er spent på hva hun skal gjøre, og hva vi skal lage hele natten.
Skal du hjelpe til?
Ja, alltid gøy å lage mat med henne.
Vi er bestevenner, så det er alltid gøy.
Det er så søtt å si om moren din.
-Vi er kompiser. -Det er vi.
Dere elsker og liker hverandre.
-Veldig. -Ja. Sant.
-Se på den! -Den er vakker.
Den er vakker.
-Herregud, gi dere. -Klar for pensling.
-Rart å ha på rå egg. -Ja, det er derfor jeg…
Det gir mening når den er stekt.
Sukkeret klistrer seg til egget. Jeg elsker den.
Da jeg så det, tenkte jeg: "Fersk dill? Du store min."
Veldig stilig.
Noen ganger vil du følge en oppskrift til punkt og prikke…
Jeg lager en med bær og krem.
…men andre ganger vil du leke, ha det gøy,
være kreativ, se hva som fungerer.
Du vil kanalisere jazz.
Jeg setter inn min.
Ovnen står på 200. Stekes i 15 til 17 minutter.
Jeg er bare så fascinert av at dere bor og jobber sammen.
Var det sånn for deg, Doreen?
-Jeg var definitivt en mammajente. -Var du?
-Jeg er fortsatt det. -Ja, det er hun.
Når jeg ser tilbake, ble jeg oppdratt i butikken.
-Så Doreens Søtsaker er full av minner. -Ja.
Mamma var som oftest i butikken,
og jeg lagde mat der før jeg begynte å spille musikk.
Det var fantastisk å bare være sammen med henne.
-Ja. -Helt klart.
Butikken ga Doreen og moren mange lykkelige øyeblikk,
og nå som hun tenker på neste kapittel i livet,
er det mye mer enn bare en bedrift.
Det handler om familiens arv, og hun vil hedre den.
Det er veldig vakkert.
De er så gylne og fine! Gleder meg til å vise dere!
-Du skremte meg! -Nei, jeg er bare glad.
Voilà, mademoiselle. Pour vous.
Dette er så vakkert.
Hva er det på? Bare egg?
Og litt Demerara-sukker.
Jeg liker at det knaser, for deigen er veldig nøytral.
Så fine.
Liker du vindmøllen?
-Ja. -Ja. Det er veldig fotogent.
-Nydelig. -Jeg sender deg bildet.
-Ja. -Det er vakkert.
-Vårt lille testkjøkken! -Det må jeg si.
-Jeg begynner med en krydret. -Ja.
Herregud.
Dill er overraskende, men genialt.
Fy søren.
-Ja. -Dillen.
Dette er ost og skinke.
Vil dere skåle?
-Skål. -Skål.
Den var best, syns jeg.
-Den er nydelig. -Bred enighet?
-Jeg elsker den. -Vi kan lage fletter.
-Og bare dele den. -Ja. Absolutt.
Da har vi den, men hva med søt?
Jordbær og blåbær.
Jeg føler at de er populære.
-Bær og fløte. Det var det den var. -Ok.
Jeg elsker denne, men ville brukt kremost og melis
fordi vi bruker fersk frukt, ellers blir den litt…
-Tam. -Tam.
-Hvilken form skal vi ha? -Vindmølle?
-Ja, jeg liker den. -Ja.
Vi skal lage vindmølle,
kremost, melis, litt vanilje, og så skal vi bløte opp noen bær.
-Ja. -Vi har det.
Sånn blir det.
DAG 4
MUSIKK FORANDRER SEG OG JEG SKAL FORANDRE MEG SAMMEN MED DEN
Ja, Doreen! Herregud.
Ok, kom inn.
-Takk. -Ja.
Velkommen.
-Hei, Akeisha. -Hallo.
-Går det bra? -Alt bra?
-Dette er vakre Doreen. -Hei, Miss Doreen.
Sett deg, kjære.
-Kan jeg ta på håret? -Ja.
-Bra. -Selvsagt.
Du har kun hatt fletter i…
-Trettisju år? -Det er lenger enn jeg trodde.
Det hadde vært gøy å prøve noe annet.
Vi må gi deg en frisyre som er lettstelt.
-Det tynnes ut her. -Ikke nevn det.
Hårsekkene liker det ikke.
-Ok. -De har det veldig bra.
En vakker dame jeg kjenner og er besatt av,
forlangte mye av hårsekkene ved å ha dem i fletter
siden Reagans presidenttid, så det er fortsatt hårsekker her.
Spark!
-Greit. -Spark!
Jeg kan også det, men ring 113 først.
Nei!
Doreen har fletter fordi det er lettvint, og hun kler dem veldig godt.
Jeg vil bare vise henne noen vakre, lettstelte frisyrer.
-Jeg vil la håret hvile. -Det er fint.
Jeg liker hvordan det ser ut.
-Ja. -Ja.
Hvis du ikke lar det hvile, vil det aldri fornyes.
Vi skal la håret puste, ta en pause,
men også beholde det slik at hun kan gå tilbake til fletter.
Ja, Doreen.
La henne puste. La det bli lys.
Hårsekkene sier: "Halleluja!"
"Halleluja!"
Jeg tror Doreen føler umiddelbar lettelse
og letthet bare ved å få ut flettene og få vasket håret.
Så fantastisk! Å, kjære vene.
Jeg kommer ikke over hvor fint håret ditt er.
Jeg vet det. Hva søren? Så kult.
Hva var favorittkonserten din?
Vi var i Bogotá i Colombia, i en parade,
og paraden startet på toppen av fjellet,
og vi bare fulgte strømmen hele veien ned,
men da vi kom halvveis, var det folk så langt øyet kunne se.
Jeg kunne ikke spansk, og det var ikke mange som kunne engelsk,
så vi spilte en Mardi Gras-sang med spørsmål og svar,
og jeg sa: "Få høre dere synge."
Og jeg hadde aldri sett så mange mennesker.
-Språket var universelt! -Ja, det var fantastisk.
Herregud. Så kult.
Doreen er fantastisk.
Måten hun opptrer på.
Måten hun blir musikken hun spiller.
Hun fortjener å bli feiret, og jeg er glad de skal hedre henne.
Forbered deg, for du ser veldig bra ut.
Du er veldig fin.
Vi skal fortsatt elske ektemennene våre etter dette.
Ok? Vi skal ikke ut på markedet. Klar? Tre, to, én.
Jeg elsker det.
-Nydelig, ikke sant? -Ja.
Og det er lett.
-Det føles lett, ikke sant? -Ja, så mye mer…
Vil du gå frem og se på det?
Herregud! Se så vakkert det er når du reiser deg og det beveger seg!
Hvem er vi?
Så kult.
Du kjenner vinden i håret!
Ja.
Kan jeg få en kjempestor klem? Det var så gøy.
DAG 5
MIN ARV ER AT JEG FORTSATTE FREMOVER…
FORDI JEG TRODDE PÅ NOE INNI MEG.
Hei, alle sammen! Vi er her!
-Hallo! -Hei! Kom igjen, Bobby!
Ok, jeg kommer.
-Se så søt du ser ut! -Hei!
Herregud, du har hår!
-Nydelig. -Jeg har masse hår.
Hei, kjære.
Og nå har jeg oppdaget det takket være noen.
Hvordan har uken vært?
Skyldfølelse.
All oppmerksomheten, at jeg ikke har jobbet.
Jeg kan ikke relatere. Jeg elsker oppmerksomhet.
-Jeg kan bli vant til det. -Ok!
Det må ikke stoppe.
Vi er ikke helt ferdige ennå.
Gjør henne klar for nærbildet, Mr. DeMille.
Hyggelig å møte deg.
Dette er greia.
Doreen aner ikke at hun skal bli hedret i dag.
Hun tror vi skal til butikken.
Pokker, er Naomi Campbell her? Jeg trodde hun het Doreen.
Vi er kjempeglade for at Doreen og musikken hennes skal feires.
Hun fortjener å se fantastisk ut.
Trykk på pause og ta en matbit, for du vil ikke ha lavt blodsukker nå.
Se på deg.
Ok. Skal vi snakke om klærne?
Mye farger.
Ja. Vi har mange kjoler.
Jeg vet du ikke går med kjoler til vanlig,
men det er et lettvint antrekk man ikke må tenke på.
-Kult. -Looken er ferdig. Må bare finne sko.
Ukens ord er: "wow".
Det er en helt annen måte å se på meg på.
I kveld skal du ha et belte for å fremheve formene dine.
Og du så vel at skoene er flate.
-Ja. -Du skal være komfortabel.
En mann som lytter.
-Er dere klare? -Ja.
Doreen, vakre, kan du komme hit?
-Herregud. Jeg er spent. -Hun er vakker!
-Kjære deg! -Jeg vet det!
Så vakker!
-Du er nydelig. -Elsker skoene.
Jeg prøver å si… Jeg måtte finne ut hvordan jeg skulle gå.
Herregud, du er vakker!
Du ser nydelig ut.
Det er veldig kult. Alle mulighetene.
Det er som et parallelt univers.
-Jeg tror noen andre vil ha en prat. -Jeg har faktisk en overraskelse til deg.
Trodde du at du ikke skulle bli skjemt bort av meg også denne uken?
Vi skal kjøre en liten tur og kanskje stoppe et sted underveis.
Det blir bra.
-Ha det. -Vi ses senere.
Fordi Doreen opptrer på gaten,
har hun ikke fått spille på kulturinstitusjonene.
Det endrer ikke hvem hun er som musiker,
selv om noen dører har vært stengt,
for hun har hatt stor innflytelse på New Orleans' jazzmiljø.
Arven du har skapt er overgår deg selv.
Det er noe generasjoner vil beundre.
Du har sagt at samfunnsinstitusjonene, de med makt, ikke respekterer deg.
Ja.
Å spille på gaten er en utfordring.
Du prøver å få folk til å legge merke til deg, stoppe,
bli underholdt, og gi deg penger.
Ja.
Pengene kommer nå,
men før prøvde jeg hele tiden å få anerkjennelse og respekt
fra myndighetspersoner og andre musikere.
Ja.
Men nå tenker jeg at det ikke vil skje. Jeg innser det, ikke sant?
-Men så mange andre elsker meg uansett. -Ja.
Det har pågått for lenge. Det du gjør, som svart kvinne, er mer enn mektig.
Du får oss alle til å føle oss levende.
Når jeg er i matbutikken og noen foran meg
snur seg og sier: "Gud! Det er henne!", snur jeg meg også: "Hvem?"
Jeg ser også etter henne.
Vi kommer dit hvor vi ikke skjønner
hvor stort det er, for det er bare du som er deg.
-Og effekten på grunn av det… -Ja.
…har gått mye lenger enn det du kunne forestilt deg.
-Å, takk. -Seriøst.
Ja.
-Jeg stopper her. -Ok.
Jeg tenkte vi skulle ta en omvisning på jazzmuseet.
Ok. Det liker jeg.
For at jeg, som ung svart mann, får se arven de har her inne.
-Det er litt Louis her. -Ja.
Ingen Doreen, men det er litt Louis.
-Er det ingen Doreen? -Ingen Doreen.
Alle sammen,
Doreen Ketchens!
Herregud!
Jeg liker det.
Ja.
-Hun bare: "Hva?" -Herregud!
-Jeg liker det. Det er fantastisk. -Å, mamma!
-Du er så nydelig. -Ja, virkelig.
-"Ja, virkelig!" -Herregud!
Vi er tilbake på college.
Ja!
Hei, Doreen. Velkommen til New Orleans Jazzmuseum.
Jeg er en stor fan,
og jeg vet ikke om du kjenner igjen noe av dette.
Vi vil gjerne ha en utstilling her,
med deg, og vi vil gjerne prate med deg om det.
Din egen utstilling.
-Det må jeg si! -På museet!
Kan hele familien komme opp hit?
Hun har spilt på gatene i New Orleans i 40 år.
Endelig får hun bekreftelse på hva hun har betydd for byen,
og at arven hennes vil leve evig.
-Klar? -Jeg tror det.
Ok.
"…jazzvirtuos, lærer og ikon
Dr. Doreen J. Ketchens, klarinettist,
har spilt for fire presidenter,
spilt inn et album nesten hvert år siden 1994,
og regnes som en kulturell ambassadør i New Orleans.
Og i flere tiår har klarinettdronningen…" Elsker å si det!
"…klarinettdronningen spilt på Royal Street i det franske kvarteret
med bandet Doreen's Jazz New Orleans, en gruppe som har reist verden rundt
og fremført sin glade, energiske og sjelfulle New Orleans-jazz
i 47 stater og 24 land.
Hun har også opptrådt med storheter som Ellis Marsalis og Trombone Shorty.
Doreen har opptrådt med Louisiana symfoniorkester
i St. Louis-katedralen, Orpheum Theatre,
og under feiringen av New Orleans' 300-årsjubileum.
Og nå, på forespørsel fra byrådsformann Helena Moreno,
erklæres det at New Orleans byråd hedrer dr. Doreen J. Ketchens,
amerikansk jazzklarinettist og kulturambassadør.
Takk for at du deler talentet ditt på vegne av den vakre byen New Orleans."
Signert av alle sju medlemmer.
Vi elsker deg.
Du er så verdifull for byen. Vi elsker deg.
Den er til deg.
Tale!
Jeg skal si dere en ting.
Da jeg gikk inn hit, , sa jeg: "Louis Armstrong er mitt idol.
Du finner mye av ham her, men du finner ingen Doreen her inne."
Jeg tok feil.
Tusen takk, Miss Sadie, Miss Moreno, Fab Five,
og så mange av dere fantastiske, vakre…
Jeg blir helt…
Jeg ser ut i rommet og tenker: "Ro deg ned.
Hvordan kom du deg hit?" Herlighet!
Takk, alle sammen. Wow, altså.
Jeg er så takknemlig.
Det er fantastisk, og jeg setter pris på det. Takk.
Takk.
Ofte feirer vi folk når de ikke er her og kan bli med på feiringen.
Så for henne å se beundringen er virkelig spesielt.
Se på deg. Så glamorøs.
Ikke sant? Hva i all verden?
Hver gang jeg har gått eller syklet forbi deg,
må jeg stoppe, og det gir meg så masse glede.
Takk.
Nå er det på tide å se et annet New Orleans-ikon,
Doreens Søtsaker.
Er alle klare for å se Doreens butikk?
-Se Miss Anna Mays arv? -Ja.
Ja? Greit. La oss dra!
Kom igjen!
Kjære vene!
Å, du store.
-Ser ut som noen andres butikk. -Nei. Denne er din.
Du store min.
Du må bare åpne dørene.
Er du klar for å gå inn?
-Ja. -Ja?
-Det lukter som om moren min er der inne. -Ok.
Åpne øynene.
Herregud!
Ditt navn står på alle…
Å, kjære vene.
Du store min.
Å, kjære vene!
Du store.
Så full av følelser.
Jeg er så takknemlig. Så velsignet.
Bare så takknemlig. Fy søren, altså!
Herregud, hun bannet nesten!
Herregud!
Det første jeg så, var moren min,
så så jeg pappa, og så min vakre datter.
Utrolig for meg at de er foreviget her.
Familien din har en så rik arv her.
Musikk, kultur og denne butikken.
Kjære vene. Tusen takk.
Å, kjære vene.
-Og våre mesterverk. -Bakverk!
Jeg føler at vi er på rett spor.
Det var viktig for meg at hun skulle huske hva det var,
slik at hun kan forberede seg på hva det kommer til å bli.
-Kan jeg være den første som stjeler? -Han er den første!
Skal vi slippe dem inn?
-Jeg er klar. -Og se så sexy du er!
Vi må gå sånn.
-Ja! -Ja!
Kom inn.
I dag innser Doreen at hun er en viktig del av dette samfunnet.
-Dette er vakkert. -Er det ikke vakkert?
Hun har skapt seg en plass
som er så unik for den kunstneren hun er.
Og å få det foreviget på et museum slik at folk får lære om livet ditt
og ditt bidrag til byen og jazzmusikken, det er flere tiår med innsats.
Får aldri nok godteri. Det er gratis. Vil dere ha godteri?
Butikken blir forhåpentligvis
en allé av lidenskap, arv og tilknytning og fellesskap
som Doreen kan følge så lenge hun vil.
Så fantastisk.
Fy søren. Dette er helt nydelig.
Å eksperimentere med deg og Dorian
har vært noe av det gøyeste jeg har opplevd på lenge.
-Samme her. -Det var så gøy å leke.
Jeg har fått et stort forsprang,
og jeg har store ideer
som mor og far ville vært stolte av,
og unge Doreen, ikke sant?
Og jeg føler at jeg fikk realisert en veldig viktig reise i dag,
med musikken og butikken, arven, alt hånd i hånd.
Det er et eventyr. Helt fantastisk.
Og jeg skal sørge for at man lukter og hører kjærlighet her.
Tekst: Anette Aardal