Färdigt!
Okej, tvätta händerna…
Är marinaden till den här klar?
New Orleans är…
Hon är för jävlig, men hon är mitt hem.
Veckans hjälte är Anh Luu.
Jag är 35 år och jag är chefskock på Bywater Brew Pub.
Jag lagar fantasifulla sydvietnamesiska rätter.
Det uttalas "phở".
Anhs pojkvän Sam nominerar henne
för att hon måste börja uttrycka sig känslomässigt och kreativt igen.
-Ska jag massera fötterna? -Ja.
Jag föll för Anh direkt. Hon är vacker.
ANHS PARTNER/NOMINERARE
Hon är en av de roligaste människorna som jag har träffat.
Sam är speciell.
Han är mitt största stöd och mitt största fan.
-Dina fötter luktar inte, det är bra. -Tack.
Vi har inte umgåtts så mycket på sistone.
Jag jobbar hela tiden.
"Anh minns inte när hon klippte sig.
Hon sätter upp håret för att hålla det ur soppan."
Det är bra tänkt.
"Anhs familj blev hemlösa efter Katrina, och i Portland började hon jobba med mat.
Samma vecka som Anh startade restaurang
dog hennes mamma i en bilolycka på en resa med Anhs pappa."
Jag tänker ofta "Tänk om…" när det gäller mammas död.
Innan hon dog valde jag jobbet framför vårt förhållande,
och vi umgicks inte lika mycket längre. Jag önskar att det hade kunnat fortsätta.
Efter det blev jag arbetsnarkoman.
Jag hade aldrig upplevt såna stressnivåer förut.
När jag bara tänker på hur jag mådde då
gör det mig känslomässig, för det var ganska illa.
"Pressen som kock och egenföretagare blev för mycket.
Anh sålde restaurangen och flyttade till New Orleans,
för att finna sig själv igen."
Åh, Anh…
De flesta av mina vänner från förut
skulle se mig som en kul typ och nån som är festens mittpunkt.
Jag är inte sån längre.
Man hanterar sorg på olika sätt.
Hon kommer inte överens med hela sin familj, och det är jobbigt.
När mamma dog insåg vi att hon hade hållit ihop familjen.
Inom vietnamesisk kultur ska man vara väldigt nära sin familj,
men jag känner mig ensam,
och det är nog för att jag har fjärmat mig själv.
Jag vill hellre låta bli att tänka på det än hantera det.
"Hon är stolt över sin mat, men hon saknar sin mammas matlagning.
Anh ska hålla i ett privat event på restaurangen
och visa upp hennes mammas matlagning."
Just nu lagar jag lite finare pubmat, men jag vill visa att jag kan göra mer,
och ordna en middag som man inte väntar sig på en pub.
De senaste fem åren har jag gömt mig och varit deprimerad,
och jag känner att jag sitter fast i ett ekorrhjul.
Jag hoppas att Anh ska få möjlighet att fundera på saker och ting
på ett sätt som frigör henne från hennes egna mentala blockeringar.
Det suger verkligen att se henne ha det så svårt.
Förhoppningsvis kan den här middagen sätta i gång nästa kapitel i min karriär.
Vårt uppdrag är att hjälpa den här kocken göra Bywater Brew Pub
till en fin vietnamesisk restaurang.
-Ja! -Ja!
Ja!
FAB 5
DAG ETT
VÄGEN TILL PHO-LÅTELSE
-Där är det. -Då kör vi!
Hej!
Herregud!
-Hej! -Hej!
-Hej, Anh. -Hej!
-Hur är läget? -Jösses!
-Karamo, trevligt att träffas. -Hej!
Herregud…
-Var är hårnätet? -Det är okej.
Välkomna till mitt kök.
-Vad lagar du? -Banh mi-burgare?
Det här är min berömda phorrito.
Det är pho i en burrito.
Får jag smaka?
Ja! Ät alltihop. Det ska ätas upp.
Det är nötfärs, pho-nudlar…
-Herregud… -…thaibasilika, lök, jalapeños…
-Häll på lite sånt här. -Häll på såsen.
Herregud, vad det var gott!
Vilken mat!
Jag ska vara ärlig.
Min matpalett består mest av makaronilådor och Skittles-godis.
Den här maten?
Jag har sett honom på många restauranger, men aldrig så här.
Din mat är helt jävla otrolig!
Jag är matkillen. Det är jag som ska smaka allting,
men så dyker de här mupparna upp, tar all mat och springer därifrån.
Ge mig den med.
Nej! Lämna åtminstone en sak åt mig.
Jäklar…
Jag skäms. Nej.
Hur ska jag göra mitt jobb om jag inte får smaka?
Jäklar…
-Kan du berätta om den här magiska såsen? -Det är en basilikaemulsion.
Det är de kryddor som man vanligtvis använder i vietnamesisk mat,
men blandade i en sås.
Alla smaker som jag jobbar med är sånt som min mamma lagade åt mig.
Hon var bandet till min kultur.
-Är du den första som föddes här? -Ja.
Det fanns alltid en kulturell klyfta mellan mig och min familj.
-Det enda vietnamesiska som ni hade hemma… -…är den här maten.
Jag ska hålla i en middag, Summer Supper Club,
som ska skilja sig lite från det som jag brukar laga här.
Jag vill göra det som en hyllning till mina vietnamesiska rötter,
och ge folk en familjemiddag på vietnamesiskt vis.
Är middagen för din mamma?
Ja. Jag har inte fått möjlighet att hedra henne med en middag,
men det är nåt som jag vill försöka göra regelbundet.
Jag älskar att laga mat, men för att knyta an mer med gästerna
måste jag kunna prata och umgås med dem,
och jag har suttit fast i köket. Jag har gömt mig.
Har du redan bestämt menyn? Har du redan börjat prova saker?
-Det mesta är färdigt. -Ja.
Alla vietnamesiska familjemiddagar innehåller samma saker.
Det är alltid vanligt, vitt ris,
och sen en grönsaks- eller köttsoppa och det är alltid inlagda grönsaker.
-Ett fat med färska örter och chili. -Färska örter, ja.
Och sen en vegetarisk rätt som i princip är bara grönsaker.
-Vad har du för vegetarisk rätt? -Jag har ingen än. Jag har fastnat där.
När jag växte upp hade vi alltid grönsaker
som var wokade eller sauterade eller så, så där finns ett hål som jag måste fylla.
Jag vill anmäla mig som din souschef den här veckan.
-Ja! -Funkar det? Då kan vi fundera ihop…
-Ja! -…och bara leka med lite grejer.
Jag är här för att hjälpa henne i köket, kavla upp ärmarna och hacka grejer.
-Smaskens! -Det är fånigt gott. Så vackert.
-Nu åker vi hem till dig. -Ja.
Tar vi inte med tallriken? Vi borde ta med den.
-Vi är hemma! -Vi är hemma!
-Här bor jag. -Så fint. Kom igen. Tack, Bobbers.
-Kom nu. -Välkomna till mitt smala New Orleans-hus.
-Det är ganska brett för att vara smalt. -Ja, vi har mycket plats.
Är det här din söta mamma?
Vi hade altare till våra förfäder överallt i hela huset,
och hon tände rökelse vid varje altare, för alla förfäder, varje dag.
-Två gånger om dagen, på buddhistiskt vis. -Otroligt…
Jag hade velat umgås med henne mer de sista åren av hennes liv.
Hon var väldigt omhändertagande.
Hon oroade sig alltid för vad alla åt. Alla skulle äta ordentligt.
-En typisk asiatisk mamma. -Ja.
Jag känner att… det är därför jag är som jag är.
-Du har verkligen anammat det. -Ja.
-Får vi se resten av huset? -Vardagsrummet…
-Fint. -Jag gillar valvet.
Hela stället är som en enda röra. Soffor står och trängs med varandra…
Där står ett matbord med en massa saker på,
och hon får inte rum att andas.
-Här nere är köket. -Ett bra litet utrymme.
Lavendel brukar inte vara aggressivt, men det här är aggressivt.
Ja.
Anh är väldigt livfull, och här finns så mycket färg,
men de färger som hon har valt…
Jag är inte kock, men jag behöver plats för att laga mat.
Därför köpte jag bordet.
-Har du utrymmesproblem? -Ja.
-Visa oss mer. -Okej.
Titta här inne.
-Det här är sovrummet. -Ja.
Den plats som Anh har åt sig själv är… en plats.
Här finns en väldigt liten garderob, som är den enda som vi har.
Är det er enda garderob?
Ja, och allt det är Sams. Han har knappt nånting.
Sam satte upp den här stången som han aldrig använder och satte upp en gardin.
Man kanske behöver den.
Det här är vårt bonusrum. Det är som ett förrådd och min garderob.
En uppblåsbar madrass, en massa skräp och en klädställning.
Det är ingen garderob. Det är galet. Vi måste lösa det här.
-Vi ska utforska mer. -Känn er som hemma.
Vad har vi här?
-Jag älskar bordellkylar. -Besatt.
-Det är både sexuellt och nödvändigt. -Det står en röd låda högst upp!
Nej! Jag trodde att det var…
Ställ tillbaka den! Jag gillar det röda.
Hej på dig…
-Det här blir så chict… -Tanny?
Vem designade den? Vem köpte den?
Du har aldrig varit snyggare.
Den där svansen visste jag inte att jag behövde.
-Jag ser… -…mycket som jag inte använder.
Jag skulle gärna lära mig att sminka mig, men jag vet inte vad jag borde göra.
-Vill du sminka dig? -Nej, inte varje dag.
-Men jag skulle vilja… -Ibland.
Om jag ska gå ut.
Det är kul att bli en glammig slampa när det behövs.
För mig är skönhet inte ett sätt att söka bekräftelse av andra.
-Okej. -Det handlar bara om en själv.
Ja, jag vet inte…
Jag har haft problem med att fokusera på vad jag vill.
Med det mesta tänker jag: "Jag tar det som funkar."
Jag vill bli mer: "Det här är vad jag gillar."
Jag gillar det, att du vill det. Vi ska komma på nåt fantastiskt ihop.
Inuti oss alla finns en liten glamourgalning som vill komma ut.
Sen tittar vi på oss själva i spegeln och säger:
"Jag är en sexig slampa!"
Jag är en sexig slampa!
-Högre! -Jag är en sexig slampa!
-Så att folk hör det tre kvarter bort! -Jag är en sexig slampa!
Ja! Det där var bra!
Sen skriver du "…och Tanny för evigt", va?
-Kan du hjälpa mig med en armhävning? -Det heter pull-ups.
Jag tror inte att du vet hur man gör.
-Du förstör den. -Jag ska prova.
-Herregud, han kommer att falla… -Jag gör det.
Vad var det jag sa?
-Bobby fixar det. -Herregud…
Bobby!
-Bobby, du måste laga en sak! -Bobby!
Bobby!
-Va? Vi ser oss omkring lite. -Okej.
-Jag ser ett matbord här. -Ja…
Men det verkar inte som om det används särskilt ofta.
Jag skaffade bordet för att jag ville kunna äta middag med en massa vänner.
Ett bra provkök.
Det är precis det jag ville ha.
Jag har inte kunnat göra det för att jag är så upptagen,
och för att jag är hemma så lite.
Bryr du dig om kläder alls?
Inte längre. Jag gillar blusarna, men jag har aldrig haft dem på mig.
-De är fina. -Ja.
Ibland går jag och shoppar och fantiserar om att ha på mig sånt,
så jag köper dem, men sen har jag dem aldrig på mig och så hänger de bara här.
-Du kan ha den med jeans… -Jag vet, men då bara…
-Det är som en t-tröja. -Jag vet.
Jag har inte brytt mig på väldigt länge.
Jag vet inte hur man gör en kockjacka snygg.
-Okej… -Förstår du?
Ja. Det låter som att du längtar tillbaka till nånting.
Det gör jag, ofta.
De senaste fem åren har varit en bergochdalbana,
och jag har svårt för att leva i nuet och att skapa ett nytt jag.
Jag vill inte begränsa mig själv längre.
Du är väldigt energisk. Du gör ett otroligt jobb.
Jag skulle vilja se det i hur du tar dig ut framöver.
Jag vill också det.
Ja…
Träna hårt.
Det här är så kul!
Foton…
Herregud, är det Anh?
Ja, det är det.
Var är hon?
Vi hittar henne.
Hur har ditt liv varit sen din mamma gick bort?
Åh, jösses…
Jag grät mycket ensam i bilen.
Jag kände mig ledsen i flera år. Jag ägnade mig helt och hållet åt jobbet.
Jag har många blandade känslor om hur det blev med min pappa.
Det var han som körde, när olyckan hände som dödade min mamma.
-Jag visste inte det. Jag är ledsen. -Han kändes som en annan människa sen.
Han bor i Kalifornien, så han finns inte här.
Han har gift om sig och vi står varandra inte lika nära som vi brukade.
Har du nånsin pratat med honom om hur du känner?
Jag väljer mina strider med alla, men väldigt ofta med honom.
Jag har sagt det jag vill säga till honom,
men jag tror inte att det togs emot…
…så som jag hade önskat.
Du behöver och förtjänar vissa saker, men du fick dem inte.
Ja. Det är helt sant.
Ja.
-Vem är det här? -Det är Sam!
Är det Sam? Jag hoppas att det inte är vem som helst.
-Det är min partner, Sam! -Ge mig en kram, Sam.
Det är kul att träffas. Berätta varför du nominerade den här vackra unga damen.
Hon behöver tid för sig själv, för att kunna växa.
Hon har inte gett sig tid att kunna påbörja den resan.
-Ja. -Vill du börja?
Javisst!
Då kör vi!
FAB 5-HÖGKVARTERET
Att Anh förlorade sin mamma väger tungt på henne, och hon jobbar för mycket.
Man ser det av att titta på hennes hem.
Hon behöver lugn och en plats där hon kan slappna av.
Jag vill göra hemmet till en trygg plats.
Anh är vacker, men jag vet att sorgen tynger henne,
och hon har glömt hur vacker hon är.
Mitt jobb är att ge henne självkänslan tillbaka.
Som kock har Anh skapat en otrolig meny som alla som går till restaurangen älskar,
men Summer Supper Club är en möjlighet
att visa världen vem hon är, med den mat som formade henne, och hedra sin mamma.
Hon har väldigt enkla kläder på jobbet, ett par byxor och en t-tröja,
men hon är restaurangens chefskock.
Hon är en mäktig kvinna. Vad vill hon visa världen?
Man kan jobba för mycket, inte för att man älskar det, utan för att man gömmer sig.
Anh sörjer fortfarande inte bara sin mamma
utan också att hennes pappa inte fanns där som stöd för henne.
Hon måste konfrontera det och börja läka.
DAG TVÅ
SPISEN ÄR DET ALTARE DÄR JAG MÖTER MINA FÖRFÄDER
Vad sa dina föräldrar när du sa att du ville bli kock?
Först sa de bara: "Varför?"
De är asiater, ja.
Ja. De sa att jag skulle bli advokat, eftersom vi hade en läkare i familjen.
-Samma här! -Jag sa bara nej.
-Ja. -Jag förstår det här alltför väl.
Fanns det spänningar mellan dig och din mamma när du växte upp?
Ja. Hon var inte nån som jag kände att jag kunde prata med
om de problem som jag kunde ha.
Jag var rädd att bli dömd på grund av de kulturella skillnaderna.
Hon var väldigt vietnamesisk, och då var du väldigt amerikansk.
Ja. Jag gick på en privatskola där det gick mest vita barn.
Det var smärtsamt tydligt att jag var annorlunda, men jag kunde växa ur det.
När jag hade etablerat mig som en kock som lagar vietnamesisk mat,
så kände jag att jag hade blivit nån. Förstår du? Jag skämdes inte längre.
-Nu känner jag mig väldigt stolt. -Ja.
Jag köpte restaurangen precis när min mamma dog, så hon visste om det.
Det känns bra att hon fick se en glimt av den väg som jag tänkte ta,
men jag är ledsen att hon inte kunde följa med mig.
-Ska vi prova kläder? -Gärna.
Okej, ge mig en kram. Jag vet att det var mycket. Förlåt.
-Det är okej. -Men vi är märkligt lika.
Vi pratade om det som du brukar ha på dig
och att du inte "klär upp dig" så mycket längre.
Jag gillar att klä upp mig, men för mig är finkläder min finaste kockjacka.
Jag vill se finare ut, men jag vet inte hur jag ska smickra mig själv just nu.
Jag har aldrig vägt så här mycket.
-Okej. -Jag älskar skjortor.
Men om jag tar en större storlek för att knapparna inte går att knäppa
så ser jag större ut, och det passar här men inte här…
Du är jättesnygg.
Jag vill visa dig hur du kan balansera det så att du känner dig säkrare i din kropp.
Ja.
Anh ska inte ha på sig en balklänning på jobbet,
men folk måste ta henne på allvar.
Vad ska hon ha på sig när det är Summer Supper Club?
Jag vill att hon ska se chic ut, men ändå professionell,
och det är det vi ska hitta här.
Får jag se?
Okej. Kom och ställ dig här.
-Jag älskar det. -Ja!
Jag drar bara ut den här lite grand…
-Jag älskar skjortan. Den är jätteskön. -Med jeansen är den fortfarande klätt.
Jag stoppar aldrig in skjortor, så det är nytt.
Det som kan få oss kortare människor att känna oss riktigt snygga
är att se till att proportionerna är i balans.
Att stoppa in skjortan lite gör väldigt stor skillnad.
Vi måste också se till att byxorna inte är för smala nertill,
så att vi inte ser ännu kortare ut.
-Du är ursnygg. -Tack.
Det här känns annorlunda. Jag känner mig mer självsäker.
Jag vill att du inte bara ska tänka: "Jag har kläder på kroppen."
-Då blir det skillnad. -Det vill jag.
-Bra. -Ja.
-Dags för en klänning? -Visst.
Då kör vi.
Jag är redo!
-Får jag ta en titt? -Ja.
Då ska vi se…
Okej, säg vad du tycker.
Det är inte min favoritklänning.
Det här händer ofta med klänningar som är skurna under tuttarna.
Det här känns bara konstigt.
-Kanske om det var mer så här… -Okej. Jag ska bara prova en sak.
Ursäkta den märkliga kramen.
Okej.
Javisst.
Du har fått en midja, och samtidigt ger det dig höfter.
Du har fått kvinnliga former.
-Jag gillar min byst. -Jag älskar din byst.
Jag vill att formen ska passa med resten av min kropp.
Ja!
Jag älskar de där stövletterna, Anh.
-Hatar du dem? -Nej, jag gillar dem.
Så bra. De är lite fräcka. De är feminina utan att vara för mycket.
Jag håller med.
Det ska bli kul att laga mat ihop och att vara din souschef!
-Okej. Du vet var vi är. -Ja, på jobbet.
Det brukar vara mer folk, va?
Ja, men jag är ofta ensam här så…
-Är du? -Ja. Jag gillar att vara först på plats.
Jag fattar. Jag vill att det här blir så mycket ett provkök som möjligt.
Okej.
I helgen ska Anh starta Summer Supper Club,
där hon ska servera mat som hon växte upp med i sin vietnamesiska familj.
Det enda hon inte har tänkt ut än är ett växtbaserat recept.
Vi ska prova saker, ha kul och leka.
Jag älskar att du är öppen och inte måste göra en specifik sak.
-Jag vill inte göra det. -Du är inte sån.
Det är inte därför vi är här.
-Jag älskade dina wraps. Grymma. -Tack.
Det är vietnamesisk mat för mig.
Allt är dekonstruerat och det är en massa färger och man bygger sin egen måltid.
Det är det jag älskar.
Jag älskar att prova nya recept. Man kan upptäcka så många nya saker.
När man jobbar med nån annan som är kreativ är det det bästa.
Vi pratade om växtbaserade rätter.
Den här är ny. Det är en version av Beyond Meat.
-Vi ska se hur den är att steka. Okej? -Ja.
-Är du med? -Ja!
Okej. Bestäm över mig.
Vi har basilika, koriander, mynta, inlagda morötter…
Vi har vår gröna sås.
Känner du dig trygg med menyn som den ser ut nu?
-Allt är verkligen… -Jag blir aldrig nöjd, Antoni.
Så du ändrar på saker som fungerar och försöker komma på nya sätt…
Ja. Om jag sitter still och är ensam med mina tankar
så blir jag känslosam. När jag tänker på mitt förflutna så blir jag bara ledsen.
Jag får utlopp för en del av det
genom att hela tiden förändra saker med min mat.
Kan det distrahera dig från att ta tag i dina känslor?
Absolut. Jag lägger så mycket energi på det som jag gör här
att jag kan känna mig helt dränerad när jag går härifrån.
Då kan jag bli bara som en våt fläck där hemma.
Jag umgås inte längre med min mamma, men ibland när jag lagar polsk mat
så kan jag direkt vara tillbaka i hur det var att vara barn
och smaka det för första gången och se hela processen,
och ritualen när det lades upp på bordet.
Alltid. Jag brukade få hjälpa min mamma med små projekt.
Jag rensade räkorna eller tvättade riset, och bara tittade på henne.
Jag försöker se det framför mig.
-Det är en rolig resa. -Ja.
Jag kan lukta och höra och smaka allting, precis som det var då.
Jag minns det som i går.
Man är både glad och ledsen, och man kan vara både och på samma gång.
Ja…
Laga inte mat för att glömma det dåliga, utan gör det för att minnas det bra.
Att laga sin mammas mat och dela det med andra
är en väldigt viktig del av sorgeprocessen.
Det är en process. Det tar inte bara slut en dag.
Ibland är man glad, ibland ledsen. Man kan alltid hedra den människan.
Jag hoppas att hon fortsätter vara så personlig som hon bara kan.
Det här är det jag har i marinaden.
-Vitlökspulver… -Citrongräs…
Perfekt.
-Jag använder lika delar tamari och Maggi. -Japp.
-Och sen vår härliga schalottenlöksolja. -Inte så mycket.
-Okej. -Det var allt.
Jag brukar marinera vanligt kött.
-Ska vi bara hälla i det? -Det tror jag.
-Perfekt. -Då blandar vi i allting.
-Nu kan vi steka det. -Okej.
Okej!
-Det börjar brynas. -Det blir lite brunt. Jag älskar det.
Det är lätt att lägga upp.
-Ja, vi smakar. -Det luktar gott.
Det där är så vackert.
Jag brukar börja med örter, sen inlagda grönsaker och sen köttet.
-Den stekta löken sist. -Stekt lök sist, för att få det krispiga.
-Ja. -Och såsen. Vi får inte glömma såsen.
Jag smakar ingen skillnad. Det här smakar precis som kött.
Riktigt jäkla gott, eller hur?
Jösses…
Hur passar det här in i menyn till Summer Supper Club?
Jag kan ta samma kryddor, samma marinad,
och sen blir det vitt ris, så man kan kombinera det med vad man vill.
Jag hade sån tur som fick växa upp med min mammas mat.
-Ja. -Det påverkade hela mitt liv.
Med en sån här middag vill jag komma ur min depression och ut ur köket,
och umgås med gästerna mer. Den här middagen är till för mig.
-Och din mamma. -Ja. Och för kulturen.
DAG TRE
NÄR VI BLIR SÅRADE PÅ DJUPET MÅSTE VI FÖRLÅTA FÖR ATT LÄKA
Härom natten drömde jag om din mat.
-Jaså? -Jag skojar inte.
Tack.
Slappnar du av när du börjar laga mat?
Ja, men sen ger jag mig hän och då förlorar jag mig själv.
Då tänker jag: "Fan! Nu har jag jobbat så länge att jag är trött som…"
Ja. Inte tillräckligt med tid för dig.
-Ja, men jag kan tänka lite klarare. -Ja.
Jag vill prata om din pappa. Stod ni varandra nära?
-Ja. -På allvar?
-Ja. -Var du pappas flicka?
Ja.
När mamma dog påverkade det vårt förhållande,
för jag kände inte att han var samma pappa.
Vad var det han gjorde som fick dig att känna att du inte hade din pappa?
Han gifte om sig ganska fort.
Det var inte särskilt långt efter att min mamma dog, så…
-Hur länge? -Sex månader.
-Jag fattar. -Ja.
Han höll det hela hemligt.
Jag har många känslor kring det.
Så medan du sörjde kände du att han avvisade dig.
Ja.
Jag älskar fortfarande min pappa.
Men när de man älskar sviker en blir det svårt att prata med dem.
-Ja. -Ja.
Enda sättet att komma över svek är att få svar.
Ska jag prata med min pappa?
Ja. Via FaceTime.
Gick han med på det? Pratade du med honom?
-Ja. -Herregud…
Jag har svårt att prata om allt det jag känner med min familj.
Ja. Jag vill se till att du kan säga:
"Dina val har påverkat hur jag känner än i dag."
-Ja. -Du måste kunna uttrycka det.
-Du ska känna att du har stöd. -Ja.
Då kan du säga det du behöver säga, och det är en stor del av läkningen.
Med familjer är det ibland lättare
att inte göra nåt åt de saker som är allra svårast.
Anh har hållit fast vid sin smärta,
och hon använder matlagning som ett sätt att slippa konfrontera det verkligt svåra.
För att Anh ska kunna gå vidare måste hon ta tag i sitt förhållande med sin pappa.
Jösses…
Hallå?
Hej, Bố.
ANHS PAPPA
Det var länge sen.
Du ser bra ut.
-Ska jag prata lite? Sätta i gång? -Ja, gärna.
-Jag är med min vän här. -Hej.
Hur är det? Anh sa att hon var pappas flicka.
-Ja. -Du vet det. Hon saknar sin pappa.
Det här är en möjlighet för er att prata.
-Låter det fortfarande okej? -Ja. Det är bra.
Okej, bra.
Okej…
Jag förstår inte varför du ljög för mig om att du gifte dig.
Nej, jag ljög inte.
Det här är… Jag menar…
Att inte bjuda mig och inte säga nåt förrän efter bröllopet var att ljuga.
Det kändes som att du hade glömt mamma och oss, som att du lämnade oss.
Jag vet inte varför du gjorde så.
Varför gjorde du så?
Jag är här för att hjälpa er att få ett bra samtal.
Blir du ledsen när din dotter känner så här?
-Hur ska jag hjälpa dig? -Jag vill bara att du säger sanningen.
Du sa att du skulle till New Orleans. Minns du? Sen åkte du och gifte dig.
Ni hade fest. Du lade ut bilder på Facebook.
Det var pinsamt.
Det var… Det fick mig att känna att du inte ens ville ha mig där.
Varför är hon viktigare än jag?
I den vietnamesiska kulturen, för ett barn att säga så till en förälder…
Det är respektlöst.
Jag vet inte… Det här händer alltid när vi pratar.
Du kan aldrig säga: "Jag är ledsen. Jag älskar dig och jag är hemskt ledsen."
Det är allt jag vill höra. Jag vill inte höra några ursäkter eller…
Om jag hade sagt att jag skulle gifta mig hade du blivit arg på mig då.
Var det därför du ljög? För att du trodde att jag skulle bli arg?
Det var därför jag höll det hemligt. Hon tar väl hand om mig.
Hon är en bra kvinna.
Försök förstå det.
Jag var väldigt ensam.
Jag kunde inte bo där längre.
Jag ville inte se nånting som påminde om din mamma.
Det fick mig att känna…
Ledsen, deprimerad, jag vet. Om du hade sagt att du ville vara med henne,
och att du behövde henne, så hade vi förstås varit okej med det.
Jag är ledsen att vi inte pratar.
Jag gjorde fel.
Jag är ledsen att jag inte sa nåt tidigare, för jag saknar dig,
och jag vill att det ska kännas bekvämt att umgås med dig.
Det gick inte utan att prata om det.
Jag ber om ursäkt för det.
Tack. Jag godtar det.
Jag vill ta med henne till alla, så att hon får träffa alla i familjen.
Det har nog gått tillräckligt lång tid för att det skulle kunna bli av.
-Jag älskar dig, bin. -Jag älskar dig, Bố
Vi får höras senare, okej?
-Tack. -Ha det bra. Hej.
Hej då.
Hur känns det?
-Du fick sagt en hel del. -Ja, verkligen.
Vi tar ett djupt andetag…
Sträck på dig. Det där var känslomässig läkning.
Bra gjort.
Ja.
-Han sörjer fortfarande. -Ja.
Det är synd att han inte kan undkomma sorgen.
Han hade inte det språk och de redskap som krävs för att kunna stötta dig,
men det viktiga är att du fick säga din sanning.
-Det här måste kännas bra. -Ja, det gör det verkligen.
Men nu är det upp till mig, eller hur? Jag måste börja förlåta.
Känn inte att du måste gömma dig där du inte kan prata om dina känslor.
Var lika stark som du var här.
Det känns mycket bättre.
-Så bra. -Ja, det gör det. Tack.
Anh är en väldigt glad person,
men det fanns ingenting i hennes hus som sa: "Det här är Anhs hus."
Det är ett ganska smalt utrymme,
så jag tapetserade taket, för då riktas blicken uppåt,
och då blev rummet ännu större än det hade känts förut.
Det är coolt, och jag ser fram emot att Anh ska få se det.
Ja!
-Vi är framme vid Salon Society. -Okej. Tack.
Okej…
Slå dig ner.
Vill du ha kaffe? Vatten? Te? En Arnold Palmer?
Jag klarar mig.
Okej. Hon sa "Hår!"
Massor med hår.
-Vilket vackert hår, min sköna. -Tack.
Hur står du ut med att vara så attraktiv hela dagarna?
-Blir du trött? -Jag brukar inte titta i spegeln.
Dålig självkänsla?
-Ja. -Jag har botemedlet.
Vi måste säga till den självkänslan…
Precis.
-"Titta på mig." Är du med? -Okej.
Du lever ditt liv och du klippte dig senast…när då?
För ungefär ett år sen.
Jag gör inget särskilt galet, men jag har haft lugg i mitt förflutna.
-Du har haft lugg i ditt förflutna… -Ja.
-Jag har färgat det blont… -Ja?
-Jag har rakat baksidan av huvudet… -Ser man på!
Om vi skulle göra en lång uppklippt lugg…
Vi kan göra det lite kortare och sen klippa upp det ordentligt.
Vi kan göra det lite ljusare så att ansiktet kommer fram bättre.
-Det blir lätt att ta hand om. -Okej.
Anh känner sig inte lika vacker som hon borde, varken inuti eller utanpå.
Släpp ditt jobb, släpp din vibb, släpp…
Då kör vi…
Hon gillar inte att ta hand som sig själv, så vi måste öka snyggifikationen.
Vi måste dansa.
Bara för att vi upplever förluster och sorger
så innebär inte det att vi inte får njuta av livet.
Känns det okej?
-Så bra. -Jag bara…tänker.
Jaha. På vad då, raring?
-Samtalet med min pappa tidigare. -Vad hände?
Vi bad varandra om ursäkt för saker som… vi inte hade pratat om på väldigt länge.
När vi försöker prata försöker han förklara bort det som faktiskt händer.
Men det var bra. Det kändes som att vi förstod varandra,
och att vi båda ville… komma förbi vårt trauma.
Det ni gick igenom är så…
Det finns inget… Det finns ingen karta för hur man ska hantera en sån förlust.
Många som upplever nåt sånt pratar aldrig med varandra igen.
Precis. Mina föräldrar var äldre när de fick mig, så han är inte så ung.
Han ska fylla 80.
Jag var rädd att jag skulle ångra om vi inte försonades innan han dog.
Min mormor sa: "Låt inte solen gå ner på din ilska."
Jag läste en grej som handlade om hur,
när vi känner till historien bakom våra trauman och smärtor,
så kan vi börja släppa taget om dem.
Man behöver inte gå tillbaka och sparka på det däcket igen.
Det är viktigt för att det har format en, men…
Man måste inte fortsätta ha ont.
-"Jag slutar berätta den gamla historien." -Precis.
-Vi flyttar berg! -Jag är över det.
Är du… Jag känner Whitney och Mariah och Prinsen av Egypten.
-Jag älskar färgen. Det blir så slampigt. -Ja!
Ge oss ögonbryn, raring…
Anh är het!
Augusti i New Orleans. Det är så het Anh är.
Herregud…
Jag älskar det.
Jag sa ju att vi kan ha svårt att acceptera hur snygga vi är,
och det gäller både utsidan och insidan.
-Ja! -Du är fantastisk.
Jag ser att du kan vara hård mot dig själv,
och min största queera önskan är att du kommer härifrån
och är snällare mot dig själv, för du är så bra.
Du jobbar hårt, du är en otrolig dotter och du räcker precis som du är.
Tack.
-Är du redo? -Ja
Herregud… Tre, två, ett… Varsågod.
Herregud!
Du kan göra så här och så här…
Jag gillar det.
Okej! Jösses. Jag älskar det. Sminket är perfekt.
Gå närmare.
Jag klippte upp det rejält, så du kan ha det så här på jobbet…
Okej…
Du kan ha det så här med ett litet spänne…
Ja! Jösses, jag har saknat min lugg.
-Har du saknat den? -Ja. Jag tycker mycket om det här.
-Sexig… -…slampa!
Ja!
DAG FYRA
MAT HANDLAR OM NÄRING: BÅDE FYSISK OCH KÄNSLOMÄSSIG NÄRING
Ja!
Hej, allihop.
Så snygg du är!
Herregud, luggen är så snygg.
-Är du redo att komma in? -Ja.
Okej, är vi redo?
Överraskning!
Herregud…
-Det är så vackert. -Ja.
Va?
Hashtag taktapet.
-Det coolaste nånsin. -Herregud…
-Rummet blir ännu högre. -Ja, verkligen.
-Sam kommer att älska det. -Vilken soffa…
-Soffan är fantastisk. -Gillar du den?
-Det känns som en trendig restaurang. -Ja.
Javisst!
Mycket textur, mycket naturmaterial…
Altaret är kvar, med samma lilla rökelsegrej.
Apelsiner… Jag ville skapa en speciell plats att minnas din mamma på.
-Herregud… -Varje gång du… Eller hur?
Min mamma brukade ha rökelsen i en sån här i våra altare där hemma.
Hon skulle älska det här. Det är så stilfullt.
Du ska minnas att hon är stolt över dig.
-Tack så mycket. -Ingen orsak.
-Vill du se mer? -Ja!
Ja? Okej.
-Det är så vackert. Vilka tallrikar! -Herregud, ett bankettbord!
Här är "matsalen" och här är vardagsrummet.
-Jag ville blanda det lite. -Okej.
Jag ville skapa en plats för gäster,
och det här är närmast köket, så det är ju bra när du lagar mat.
-Funktionellt och vackert. -Herregud!
Jag älskar det.
Nu åker vi på en resa till köket…
Herregud!
Till köket…
Det är så ljust här inne. Jag älskar det. Herregud…
-Ny kyl. -Snygg!
Ny diskmaskin. Alla vitvaror är från Smeg.
Knivmagneter!
Plats för kastruller och pannor, inte bara en krok.
-Jag älskar det. -Ja!
-Du har mer bänkutrymme. -Herregud!
Besatt!
-Nu kan man andas här inne. -Ja.
Alla färgerna kändes lite studentikosa. Det här är mycket mer sofistikerat.
-Det här är provköket för dina middagar. -Ja!
Det här är så perfekt.
-Jag älskar de reaktionerna. -Herregud! Taket är fantastiskt.
Raring, det här rummet utstrålar sensualitet.
-Jösses… -Herregud!
-Det är erotiskt… -Tänk att ställa sängen här…
Det är bättre att ha sängen mitt emot dörren, för då kan energin flöda fritt.
-Vilken stor säng… -Jag älskar det. Ja.
Vet du vad jag är besatt av? Snickerierna i dörröppningen.
De tog sönder den.
Det leder mig till min lektion. Alla ska upp på sängen.
-Vi ska lära oss vår koreografi. Så här: -Stöka inte till sängen…
En, två, tre, fyr, fem…
-Snyggt, va? -Ja.
Nu ska vi prata om hur man gör alla ansiktsgrejer.
-Det blir vår lektion. -Okej.
Ta lite papper och ta av all överflödig mascara.
-Det behövs inte så mycket. -Okej.
-Jag försöker sikta på spetsarna… -Inte hela?
-Jag föredrar spetsarna. -Okej.
Upp…
Det är bra. Du tar den här sidan.
Så där ja. Jag älskar det. Ta tången när det är blött…
Ja, drottning. Du gör det så bra.
Fransarna äger. Det ser jättebra ut.
När vi känner oss överväldigade, när vi känner oss stressade,
så har du en inre vishet som vet hur du tar hand om dig och förlåter dig själv.
Det är din inre sexiga slampa.
Jag kan inte alltid vara där som din goda fe.
-Hej, snygging. -Hej.
-Hur känns det? -Det känns bra.
-Så bra. -Ja.
När vi kom hit sa du att du hade väldigt mycket som tyngde dig.
Att se dig stå upp för dig själv,
genom att säga vad du tycker och stå upp för dina känslor,
var väldigt kraftfullt.
Jag kunde inte hålla inne med det längre.
Det var lustigt att min pappa sa att jag inte brukar tala på ett respektlöst sätt.
Det fick mig att vilja säga det jag behövde säga ännu mer.
Så bra.
Det är därför vårt förhållande inte fungerar, för det är inte på riktigt.
Jag försökte få kontakt på en personlig nivå…
Jag har aldrig känt att jag har kunnat göra det,
varken med min mamma när hon levde, eller med min pappa nu.
Bra…
Jag vill inte att det ska hända med honom också.
-Så bra. -Det känns bättre.
-Här också. -Du är bra.
-Du är också bra. -Du är bra.
Du är bra.
Ska vi prata om i kväll? Det är din första riktiga Summer Supper Club.
Eftersom det är första gången skulle en kockjacka faktiskt passa.
Nåt enkelt, men inte för enkelt. Vi kan jobba på det tillsammans.
Okej.
-Hej! -Hej, Sam.
-Hej… -Är du helt överväldigad?
-Är det rätt adress? -Ja, du bor här.
-Det är otroligt. -Jag menar… Jösses.
Vänta bara tills du ser Anh.
Wow… Det är helt… Jag ska bara…
-Okej, ungar! Hej, Sam! -Hej, Tan.
Hur är det? Kul att se dig. Vänta bara tills du ser henne. Så snygg.
Nå, Anh?
Åh, Didi… Herregud!
Sexigt!
-Sam! -Hej!
-Jag älskar det.
Du är så snygg!
Vad gör du här?
Kyss henne!
Hurra för kyssar!
-Sätt dig ner, Sam! -Sitt ner.
Visst ser hon bra ut?
Helt otrolig. Du ser fantastisk ut.
Du ska laga mat, så det saknas en sak. Ge mig två sekunder.
-Är det en hatt? -En tiara.
Du behöver en sista sak.
Du kan inte vara en chic chefskock utan…
Så fin!
-Jösses… -Kockjackan!
-Med tryckknappar! -Ja.
-Ja, drottning. -Jag älskar den.
-Så snygg. -Titta så proffsig hon ser ut.
-Tack. -Du är redo.
Så fint.
Jag säger "sommar", ni säger "slampa"!
-Sommar… -…slampa!
DEN NYA ANH
MAT ÄR EN IDENTITET SOM SÄGER VEM DU ÄR
Summer Supper Club!
Det här är det mest spännande som händer i New Orleans, raring.
En kulinarisk extravaganza, om man så vill.
Välkomna till mitt kök igen. Ni kan dela ut menyerna.
Okej. jag vill piffa till de här sesamkakorna med brännaren här.
Vi älskar det.
Vi springer och dukar, häller upp vatten, delar ut menyer, säger hej, allt möjligt.
En kaffe till bord sex, nu.
Gå och hitta en servitör.
Var är de krossade jordnötterna?
Anh är nervös. Hon ska inte bara laga mat,
utan även underhålla gästerna och berätta om maten.
Jag måste skicka ut förrätten, ostronen.
Vi gör dem först. De kommer med smör och salladslök,
och sen strör vi jordnötter ovanpå.
Hon vill hedra sin mamma på finaste tänkbara sätt.
Jag vet att hennes mamma blir stolt.
-Hur känns det? -Bra.
Lite nervöst, men bra.
-Du klarar det. -Ja. Jag är redo.
-Ja. -Absolut.
Vi ska också lära oss delegera,
så att du inte bara står här, utan också kan mingla med folk.
-Vad är du? -Boss bitch, sexig slampa, Anh Luu.
Ja!
Gå och säg hej, din sexiga slampa!
Luggen…
Så där. Tack. Det var det.
Hejsan, allihop!
Tack för att ni kom till min väldigt speciella middag.
Jag vill dela med mig av hur jag åt middag varje dag
i mitt vietnamesiska hem.
Jag har haft en otrolig vecka med mina nya vänner.
Ja.
Jag har kommit mig själv närmare, och min bortgångna mamma.
Den här middagen är för henne.
Jag känner att jag kanaliserade min mamma när jag lagade den här maten.
Vi äter lite med händerna, lite med pinnar och lite med skedar.
Vi är en stor familj i kväll, okej? Jag ska komma ut till er.
-Ja! -Håll till godo.
-Vi älskar dig! -Vi älskar dig, Anh!
Anh har kontroll över den här kvällen.
Hon är som fisken i vattnet, och jag är så stolt över henne.
Herregud!
-Gillar ni ostronen? Så roligt. -Så goda.
Tack så mycket. Håll till godo.
Nu ska ni kladda ner händerna, okej?
Det är trevligt att se tillbaka på den mat som har format en,
och de ritualer man hade som familj.
Det är det Anh gör, och hon kommer att fortsätta med det.
Hon får dela med sig av en fantastisk gåva till alla som har turen att få smaka.
Jag älskar er. Så kul att ni kunde komma.
Vad tycker ni om Beyond Meat?
Det här är tredje skålen.
-Maten är jättegod. -Tack. Så gott.
När vi träffade Anh var hon ganska nere. Hon sörjde fortfarande sin mamma,
och visste inte hur hon skulle hantera de känslorna.
Den här veckan har hon fått det avslut som hon behövde.
och nu kan inget stoppa henne.
Vi borde göra sånt här hela tiden.
-Ja. -Ja.
Hon vet att hennes röst är viktig. Ingen ska få säga att den inte är det.
Tack för allt, min kära.
Hej då!
Jag trodde att jag skulle sitta fast i hur det var förut väldigt länge.
Det känns väldigt bra att veta att jag klarar mig,
och att jag har modet att ta plats för mig själv.
Jag känner mig som en ny människa.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig. Stort tack.
Vi stöttade Anh, jag är mätt, och nu är det dags för henne att klara sig själv.
Hon fixar det.
-Hej då! -Vi ses nästa gång!
Trevligt att träffas. Det hållet?
-Hej då! -Hej då!
Shotdags!
ÖRTFLIRT
Visa råd om några av mina favoritörter.
Vi börjar med koriander, världens mest använda ört,
och den mest polariserande.
Rosmarin. En hård ört som måste koka länge
för att släppa fram smaken och mjukna.
Mynta. Så mycket mer än nåt som man lägger på crème brûlée med en jordgubbe.
Dill! Det finns i varje inläggningsburk.
Persilja. Hacka det fint och sätt sprätt på vilken rätt som helst.
Om du har dålig andedräkt, ta ett blad.
Jag skulle gärna berätta mer, men vår timme-jan är slut.
Nej, förresten…
Undertexter: Peeter Sällström Randsalu
När jag säger "Sexig säger du "Slampa".
-Sexig! -Slampa!