Забирайте!
Так, я помию руки.
Маринад для цього взагалі готували?
Новий Орлеан — це…
Це місто — стерво, але це мій дім.
Наша героїня цього тижня — Анх Лу.
Мені 35 років,
і я шеф-кухарка пабу-пивоварні «Байвотер».
Я готую вишукані південно-в'єтнамські страви.
Це не «фу». Це «фо».
«Сем, хлопець Анх, номінує її, бо хоче,
щоб вона знову почала самовиражатись,
емоційно і творчо».
-Помасажувати тобі стопи? -Так.
Анх привабила мене, щойно я її побачив.
Адже вона красива,
а ще вона одна з найвеселіших людей, яких я колись зустрічав.
Сем дуже особливий.
Він мене підтримує більше за всіх, і він мій найбільший прихильник.
Твої стопи не пахнуть, це добре.
Дякую.
Останнім часом ми проводимо мало часу разом.
Я дуже багато працюю.
«Анх не пам'ятає, коли востаннє стриглась.
Волосся вона збирає. Так воно не падає в суп».
Це хороша практика.
«Після «Катріни» сім'я Анх осіла в Портленді,
де Анх підіймалась угору кулінарними сходами.
Тиждень, коли Анх відкрила свій заклад,
приніс трагічну загибель її мами в ДТП, коли вона їхала з татом Анх».
Я багато думаю про різні «якби» у смерті моїй мами.
Якщо казати про мої стосунки з мамою,
я часто вибирала роботу,
і ми проводили разом не так багато часу,
і я хотіла б, щоб наші стосунки мали продовження.
Після цього я справді з головою занурилась у роботу.
Раніше я не мала такого рівня стресу, який почала відчувати тоді.
Боже, варто мені подумати про стан, у якому я перебувала,
як мене переповнюють емоції, тому що… він був дуже поганий.
«Тиск відповідальності як шеф-кухарки і як власниці бізнесу став завеликим.
Анх продала свій ресторан і повернулась у Новий Орлеан
в надії зцілитися й віднайти себе».
О, Анх.
Більшість моїх друзів, які знали мене раніше,
вважали мене веселою людиною і душею компанії,
а я більше не така.
Люди горюють по-різному.
Вона не ладнає із частиною сім'ї,
і це її непокоїть.
Після смерті мами ми зрозуміли, що вона тримала сім'ю разом,
а в'єтнамська культура дуже пишається тісними родинними стосунками,
але я почуваюсь самотньою,
і це, мабуть, тому, що я відокремилась,
адже я швидше викину це з голови, ніж розбиратимусь із цим.
«Вона пишається своєю кухнею,
але сумує за стравами її матері.
Анх вирішила провести «Літню вечерю»,
приватний захід у ресторані, для демонстрації страв її мами».
Зараз я готую корисну барну їжу,
але я хочу показати, що можу більше,
і влаштувати вечерю, якої не очікуєш у пабі-пивоварні.
Останні п'ять років я ховалась і була пригніченою,
і я почуваюсь, ніби в білячому колесі, із якого не можу злізти.
Сподіваюсь, Анх матиме можливість і час подумати
про власні ментальні пастки, щоб звільнити себе,
адже бачити її страждання жахливо.
Тож, сподіваюсь, ця вечеря стане початком наступного розділу моєї кар'єри.
«Цього тижня ми допоможемо цій кухарці
перетворити паб-пивоварню «Байвотер» у її в'єтнамський Клуб літньої вечері».
-Так! -Так!
Так!
QUEER EYE
ДЕНЬ 1
ШЛЯХ ДО ФО-БАЧЕННЯ.
Ось він.
Ходімо!
Привіт!
Боже мій!
-Привіт! -Гей!
Привіт, Анх.
Вітаю!
-Як справи? -О боже!
-Я Карама. Приємно познайомитись. -Вітаю!
О боже.
-Де сіточка для волосся, королево? -Це нічого.
Вітаю на моїй кухні.
-Що ти готуєш? -Банх-мі-бургер?
Це мій улюблений форито.
Це миска фо і бурито.
Можна мені трохи?
Так! Їжте все. Це все, щоб їсти.
Це приготоване з яловичого черевця, локшини фо…
-Боже. -…базиліку, зеленої цибулі, перцю…
-Полий це ось цим, Карамо. -Полий це соусом.
О боже. Прокляття, це смачно.
Ця їжа!
Я буду відвертим, люди.
Мою харчову палітру складають висока кухня з макаронів в упаковці
і вишукані цукерки Skittles.
Але ця їжа?
Я бачив його в численних ресторанах.
Я ще не бачив його таким.
Твоя чортова їжа просто дивовижна!
Їжа — мій коник.
Це я повинен куштувати всі ці нові страви,
а ці дурні просто прийшли,
схопили їжу кухарки Анх і втекли.
Дай мені це теж.
Ні! Залиш мені принаймні щось одне.
Прокляття.
Мені соромно. Або ні.
Як мені працювати, якщо я не можу нічого з'їсти?
От лайно.
Розкажеш мені про цей чарівний соус?
Отже, це базилікова емульсія.
Для мене це всі трави,
які ви зазвичай їсте у в'єтнамських стравах,
змішані в одному соусі.
Смаки, з якими я працюю,
це смаки, які лежали в основі їжі, що її готувала моя мама.
Вона пов'язувала мене з моєю культурою.
Ти перша в сім'ї, народжена не у В'єтнамі?
Так.
Тож між мною і моєю сім'єю завжди був певний культурний розрив.
І єдине, що давало тобі відчути в'єтнамську культуру…
Ця їжа.
Скоро я влаштовую особливий Клуб літньої вечері,
яка трохи відрізнятиметься від того, що я зазвичай тут готую.
Я дуже стараюсь віддати належне моєму в'єтнамському корінню,
і я хочу, щоб люди відчули, що таке сімейна вечеря у в'єтнамському стилі.
Уся ця вечеря заради твоєї мами?
Так. Мені так і не вдалось організувати вечерю, щоб її вшанувати,
але я хотіла б спробувати робити це регулярно.
Я люблю готувати, але для більшого зв'язку з моїми гостями
я маю з ними говорити, маю бути там із ними,
а я весь час стирчу на кухні. Я ховаюсь.
Ти вже повністю продумала меню?
У процесі? Почала його випробовувати?
-Я продумала більшу частину. -Так.
Кожна в'єтнамська сімейна вечеря має однакові компоненти.
Там завжди є білий рис, без нічого,
а ще є суп, приготований з овочів або м'яса,
і завжди є мариновані огірки.
Є тарілка свіжої зелені й чилі.
Обов'язково свіжа зелень.
А ще вегетаріанська страва, і це можуть бути просто овочі.
-Яка твоя вегетаріанська страва? -Я ще не знаю.
На цьому я застрягла.
У дитинстві завжди була вегетаріанська страва,
і це могли бути смажені чи тушковані овочі, або щось таке,
тож мені потрібно заповнити цю діру.
Цього тижня я хочу бути твоїм су-шефом.
-Згодна? -Так!
-І ми можемо щось придумати… -Так!
…побавитись із різними варіантами.
Я тут, щоб їй допомогти.
Зайти на кухню, замастити руки, почати нарізати продукти.
-Смакота! -Це дуже смачно. Це прекрасно.
-Гадаю, час подивитися твій дім. -Так.
Ми не візьмемо цю тарілку? Нам варто взяти цю тарілку.
-Ми вдома! -Ми вдома!
Це мій дім.
Він такий милий. Ходімо. Дякую, Бобберсе.
Ходімо.
Вітаю у моєму будинку-дробовику.
-Він доволі широкий для дробовика. -Тут багато простору.
-Так. -Мені подобається.
Це була твоя мила мама?
У нас по всьому будинку є вівтарі, присвячені нашим предкам,
і вона щодня запалювала фіміам перед кожним вівтарем.
-Я в захваті. -Двічі на день.
-Це буддизм. -Чудово.
Я шкодую, що проводила з нею мало часу.
останні роки її життя.
Вона була дуже турботливою.
Вона хвилювалась через те, хто що їсть.
-Хотіла всіх нагодувати. -Азійська мама.
-В'єтнамська мама. -Так.
І я відчуваю, що… саме тому я така, яка є.
-Ти, безсумнівно, це перейняла. -Так.
-Можна подивитись решту будинку? -Це вітальня.
-Гарно. -Мені подобається ця арка.
У цьому просторі забагато плутанини.
Знаєте, це нагромадження диванів
і обідніх столів із купою речей на цих столах,
і все це не дає їй дихати.
-Далі по коридору кухня. -Гарна кімната.
Лавандовий колір не завжди агресивний, але цей — агресивний.
Так.
Анх така яскрава, і тут стільки кольорів,
але кольори, які вона обрала…
Я не кухар, але мені потрібна стійка, щоб готувати.
Тому я купила цей стіл.
-Не бракує місця для готування? -Дуже.
-Показуй нам далі. -Добре.
Дивіться сюди.
-Це спальня. -Так.
Простір Анх… це простір.
Це дуже маленький гардероб, і це єдиний гардероб у будинку.
Ваш єдиний гардероб?
Так, і це весь скромний одяг Сема.
Сем прикрутив цей турнік, який він ніколи не використовує,
тож він повісив штору.
Ніколи не знаєш, коли згодиться.
Але це наша додаткова кімната, де… Тут решта наших речей і мамин гардероб.
Надувне ліжко, купа мотлоху й вішак для одягу.
Це не гардероб.
Це жах. Треба з цим розібратися.
Ми подивимося ще.
Почувайтеся як удома.
Що тут у нас?
Гарний бордельний холодильник.
Я в захваті.
Бо він і сексуальний, і необхідний.
Бо тут червоний контейнер угорі!
Ні! Я подумав, що це…
-Поклади! Мені подобається червоний. -Це…
Привіт.
-Це буде шикарно. -Тенні?
Хто це створив? Хто це купив?
Ти ніколи не подобався мене більше,
і цей хвіст — я не знав, що мені потрібна ця деталь.
Я бачу…
Купу непотрібних речей.
Я сказала б, що не вмію наносити макіяж.
Я не знаю послідовність кроків.
-Отже, ти хочеш носити макіяж? -Ну, не щодня.
-Але я хотіла б уміти… -Іноді.
Коли кудись іду.
Перетворюватись за потреби в ґламурну шльондру весело.
Краса — це не алея, де ти себе виражаєш в очікуванні на чиєсь схвалення.
-Так. -Це алея для тебе самої.
Ну, я не знаю.
Я визначила для себе проблемні зони стосовно того, чого я хочу,
бо моя позиція переважно звучить як «будь-що підійде»,
а я хочу перейти до: «Ось, що мені подобається».
Що ж, це гарно. Я хотів би це використати.
Разом ми придумаємо щось розкішне.
У кожному з нас живе ґламурна ціпка,
яка хоче проявитися,
а тоді ми дивимося на себе в дзеркало й кажемо:
«Я сексуальна шльондра!»
Я сексуальна шльондра!
-Гучніше! -Я сексуальна шльондра!
Щоб було чутно за три квартали!
Я сексуальна шльондра!
Так!
Це було добре!
Зараз ти напишеш «…і Тенні назавжди», так?
Допоможеш зробити відтискання?
Це для підтягування.
Здається, ти не вмієш цим користуватися.
-Ти це зламаєш. -Я можу спробувати.
О боже, він впаде.
А я казав.
-Боббі це полагодить. -О боже.
Боббі!
-Боббі, потрібно, щоб ти дещо полагодив! -Боббі!
Боббі!
-Що? Ходімо трохи розглянемося. -Добре.
-Отже, я бачу тут обідній стіл. -Так.
Але не схоже, щоб ним часто користувались, так?
Так. Я його купила, бо хочу мати можливість
запрошувати на вечерю багато друзів.
Це як мила тестова кухня.
Я хотіла б, щоб мій простір був саме таким.
Я не мала можливості це втілити через свою зайнятість
і те, як мало часу я проводжу вдома, розумієш?
Як щодо одягу? Він для тебе важливий?
Колись був. Я люблю ці блузи. І я ніколи їх не вдягала.
-Вони гарні. -Так.
Але іноді я ходжу по магазинах і уявляю, як ношу всі ці речі,
проте я не знаю, куди їх вдягати.
Тож я їх купую, але потім не ношу,
і вони досі мають бирки.
-Це можна носити з джинсами. -Знаю, але тоді це як…
-Замість футболки. -Я знаю.
Я довгий час не думала про свою зовнішність.
Я не вмію бути стильною в халаті шеф-кухарки.
-Добре. -Розумієш, про що?
Так. Схоже, ти тримаєшся за дні, які давно вже минули.
Так, дуже.
Останні п'ять років були схожі на американські гірки,
і я маю проблеми з тим, щоб жити тут і зараз,
і з формуванням нової мене.
І я більше не хочу себе обмежувати.
Ти дуже цікава людина. У тебе прекрасна робота.
Це має відбиватись у тому, як ти себе тримаєш.
-Так. -…надалі.
Я теж цього хотіла б.
Так.
Ну ж бо, тренуйся, татку.
Це так весело!
Я знайшов фото.
О боже. Це шеф-кухарка Анх?
Так, це вона.
Де ця людина?
Ми її знайдемо.
Яким було життя, відколи померла твоя мама?
О боже.
Я часто сиділа сама в автівці й плакала.
Я роками відчувала цей сум.
Я занурилась у роботу.
У мене змішані почуття щодо того, як усе це минуло для мого батька.
Він був за кермом,
коли сталася аварія, яка вбила мою матір.
Я цього не знав. Мені так шкода.
Відчувалось, що після цього він змінився як людина.
Він живе в Каліфорнії, тож тут його немає,
і він знову одружився,
і я з ним уже не така близька, як колись.
Ти колись розмовляла з ним про те, що ти відчуваєш?
Я не поспішаю сваритися з людьми,
але з ним я сварюся часто.
Я сказала йому те, що хотіла сказати,
але я не думаю, що він сприйняв це так,
як я хотіла б, щоб він це сприйняв.
І ти потребувала й заслуговувала певних речей, але не отримала їх.
Так. Усе це правда.
Так.
-Що це за хлопець заходить? -Це Сем!
Отже, це Сем? Сподіваюсь, це не випадкова людина!
Це мій партнер, Сем!
-Дай мені трохи любові. -Обійми мене.
Семе, радий тебе бачити.
Скажи нам, чому ти номінував цю прекрасну молоду жінку.
Їй потрібен час для себе, адже розвиток починається з лінії старту,
і вона не часто дозволяє собі побути на цій лінії старту.
-Так. -Ти готова почати?
Я готова!
Ходімо!
Втрата матері дуже гнітить Анх,
і вона забагато працює,
і це видно зі стану її будинку.
Їй потрібен спокій
і простір, де вона зможе розслабитися.
Я хочу зробити цей дім її місцем безпеки.
Анх красуня,
але я знаю, що горе лежить на її серці важким каменем,
і вона просто забула, яка вона красуня.
Я допоможу їй почуватись у безпеці у своїй сутності.
Шеф-кухарка Анх розробила неймовірне меню, яке задовольняє всю місцеву клієнтуру,
але Клуб літньої вечері —
її перша нагода показати світові, хто вона така,
страви, які її сформували.
Чудовий спосіб вшанувати її маму.
На роботі вона вдягнена дуже просто,
а саме, у штани і футболку,
але вона шеф-кухарка.
Жінка, яка має владу. Що вона хоче сказати світові?
Іноді ми занурюємося в роботу
не тільки тому, що любимо її. А й тому, що ховаємося.
Анх досі горює не лише по своїй матері,
але й тому, що потребувала допомогти від батька і не отримала її.
Час подивитись цьому горю в обличчя і почати зцілення.
ДЕНЬ 2
ПЛИТА — ВІВТАР, БІЛЯ ЯКОГО Я ЗБИРАЮСЬ ЗІ СВОЇМИ ПРЕДКАМИ. - АДАМ РАҐУСЕА
Що твої батьки казали про твоє бажання заробляти кухарством?
Ну, спершу вони питали: «Чому?»
Бо ж азіати, так.
Бо азіати, і вони завжди всім казали, що я буду юристкою,
адже лікар в сім'ї вже був.
-У мене те саме! -А я казала: «Ні».
-Так. -Я дуже добре це розумію.
У дитинстві в тебе була напруженість у стосунках із мамою?
Так, адже вона не була тією, із ким я могла просто поговорити
про будь-які свої проблеми.
Я боялась, що вона засуджуватиме мене через культурні розбіжності.
Бо вона була в'єтнамкою до нутра кісток,
а ти, очевидно, була вже американкою.
Так. Мене віддали в приватну школу, де навчались переважно білі діти.
Тож у дитинстві я гостро усвідомлювала,
що я інша, але я відчуваю, що я це переросла.
І після того, як я змогла утвердитися
як кухарка, що готує в'єтнамську їжу,
я набула офіційного статусу у своїх очах.
-Розумієш, про що я? -Так.
-Жодного сорому. -Ти ніби легалізувалась.
-Я дуже пишаюсь собою зараз. -Так.
Я купувала ресторан саме тоді, коли померла мама,
і вона знала, що відбувалось,
тож я щаслива, що вона змогла побачити хоча б початок
того шляху, на який я встала.
але мені сумно, що вона не зі мною в цій подорожі.
-Може, приміряємо одяг і змінимо тему? -Так!
Добре, обійми мене. Я знаю, тобі було важко. Мені шкода.
-Усе гаразд. -Але ми справді дуже подібні, і це дивно.
Ми говорили про тип одягу, який ти зазвичай носиш,
і що ти більше не «наряджаєшся».
Я люблю наряджатися, але для мене це — вдягнути мій гарний кухарський халат.
Я хочу мати більш доглянутий вигляд,
але на цьому етапі життя мені непросто собі лестити.
Зараз я важу більше, ніж будь-коли в житті.
-Так. -І я люблю сорочки.
Але я їх не ношу, бо, якщо я збільшуся в розмірі,
ґудзики не застібатимуться і я видаватимуся більшою,
або ж сорочка добре сидітиме тут, але не тут.
Послухай, вони розкішні.
Я хочу показати тобі, як усе збалансувати,
щоб ти почувалася впевненішою у своєму тілі.
Так.
Я не очікую, що Анх вдягатиме на роботу бальну сукню,
але потрібно, щоб її сприймали серйозно.
Що вона вдягатиме на свій Клуб літньої вечері?
Я хочу, щоб вона почувалась дуже стильно й професіонально,
і саме це ми тут шукатимемо.
Можна подивитися?
Так. Вийдеш до мене, будь ласка?
-Прекрасно. -Так!
Я лише хочу потягнути це злегка.
Сорочка чудова. Вона дуже комфортна.
-Вона доволі ошатна навіть із джинсами. -Абсолютно.
Я ніколи не заправляю сорочки, тож це дещо нове для мене.
Нам, людям невеликого зросту, для того щоб почуватися якнайкраще,
потрібно збалансовувати наші пропорції,
тож заправлена в брюки сорочка може зіграти вирішальну роль,
а тоді потрібно переконатися, що штани не надто облягають внизу,
щоб максимально використати наш зріст.
-Ти просто красуня. -Дякую.
Я почуваюсь інакше в цьому одязі.
-Так. -Він робить мене впевненішою.
Я хотів би, щоб ти бачила в одязі щось більше,
ніж просто тканину на тілі.
-Це все змінить. -Цього я і прагну.
-Добре. -Так.
-Приміряємо сукню? -Так.
Добре, ходімо.
Я готова!
-Можна подивитися? -Так.
Поглянемо.
Добре, скажи мені, що ти думаєш.
Ця сукня не є моєю улюбленою.
І це часто зі мною буває,
коли я приміряю сукні, що мають ліфи.
Це змушує мене почуватися дивно.
Можливо, якби це було ось так…
Добре. Дозволь мені дещо перевірити.
Вибач мене за ці дивні обійми.
Гаразд.
О, так.
Ми підкреслюємо твою талію, і це також підкреслює твої стегна.
Адже ти маєш форми, жіночні форми.
-Мені подобається, що я маю груди. -І прекрасні.
Я хочу, щоб їхня форма відповідала решті мого тіла, розумієш?
Так.
А ще я одержимий цими черевиками, Анх.
-Чи ти скажеш, що ненавидиш їх? -Ні, вони гарні.
Чудово! Вони дають тобі контур.
Вони додають жіночності, але не надто очевидно.
Я згодна.
ПАБ-ПИВОВАРНЯ «БАЙВОТЕР»
-Радий готувати для тебе. -Знаю.
Я твій маленький су-шеф!
Так. Я не маю тобі казати, де ми.
Ми на роботі.
Зазвичай тут більше людей, га?
Так. Я проводжу тут багато часу сама, тож…
-О, справді? -Так.
-Люблю приходити раніше за всіх. -Так.
-Я хочу, щоб ми багато експериментували. -Добре.
Щоб у кінці тижня шеф-кухарка Анх запустила Клуб літньої вечері,
де ділитиметься стравами, на яких росла
у своїй в'єтнамській родині.
Їй залишилось придумати лише рецепт вегетаріанської страви.
Тут ми експериментуватимемо й розважатимемося.
Я в захваті від того, що ти не надто тримаєшся якоїсь лінії.
-Я не хочу цього робити. -Ні, це не ти.
-Це не я. -Ми тут не для цього.
-Я обожнюю твої роли. -Так.
-Неймовірні. -Дякую.
Я знаю, що в'єтнамська кухня —
це багато окремих елементів і всі ці прекрасні кольори,
а ти будуєш щось своє.
Боже, це те, що я обожнюю.
Одна з моїх найулюбленіших речей — випробувати рецепт.
Ти робиш стільки відкриттів у процесі.
Працювати з кимось творчим і розважатися —
це найкращий день.
Ми шукаємо варіанти на рослинній основі.
Це дещо нове.
-Добре. -Це версія стейку від Beyond Meat.
-Цікаво, як він хрустітиме. -Так.
-Ти за? -Так.
-Ти за? -Я за!
Що ж, чудово. Керуй.
У нас є базилік, коріандр.
Свіжа м'ята, злегка замаринована морква.
У нас є зелений соус.
Ти задоволена тим, який вигляд має твоє меню зараз?
-Усе, що я їв… -Я ніколи не задоволена.
Отже, ти трохи змінюєш навіть те, що вже працює,
і постійно думаєш, як…
Так. Якщо я стою на місці й сам-на-сам зі своїми думками,
емоції беруть наді мною гору.
Розумієш? Коли я думаю про минуле, я засмучуюсь.
І щоб випустити ці емоції на волю,
я постійно щось змінюю у своїй їжі, розумієш?
То це спосіб уникнути необхідності
розбиратися з почуттями, так?
О так. Я вкладаю стільки зусиль у те, чим я тут займаюсь,
що після роботи я почуваюсь абсолютно спустошеною.
Тож удома я перетворююсь на якийсь пузир.
Я не підтримую стосунків із мамою,
але, коли я готую польську їжу, у мене бувають моменти,
коли я просто…
я негайно переношусь у дитинство,
коли я пробував цю їжу вперше, бачив увесь цей процес,
ритуал її подачі на стіл.
Завжди.
Моя мама давала мені маленькі завдання.
Я чистила креветки або промивала рис, і я просто на неї дивилась.
Я намагаюсь відтворити це в пам'яті.
-Це також цікава подорож. -Так.
І я можу відчути запах і смак усіх тих страв.
Пам'ятаю їх, ніби це було вчора.
І сум, і радість,
і мені здається, вони можуть співіснувати в нас.
Так.
Тож, можливо, готуй не для того, щоб забути погане,
а для того, щоб пригадати хороше.
Готувати їжу її мами і ділитися нею з людьми
дуже важливо під час її горювання,
адже це процес.
Це не закінчується в один день.
Іноді ти щасливий. Іноді — сумний.
Але завжди можна вшанувати ту людину.
Я лише сподіваюсь, що вона й далі буде настільки відкритою, наскільки це можливо.
Ось, що я використовую для маринаду.
-Гранульований часник. -Це лемонграс.
Ідеально.
-Я беру рівні частини «Тамарі« і «Маґґі».
Так.
І чудова олія з цибулі шалот.
-Зовсім трохи. -Добре.
Ось і все.
Так я мариную яловичину.
-Думаєш, треба покрити їх цим? -Думаю, так.
-Ідеально. -Просто перемішаймо це все тут.
-Тепер викладаємо це на пательню. -Так.
Гаразд!
-Воно робиться хрумким. -І світло-коричневим.
Я від цього в захваті.
Викладати дуже просто.
-Так, спробуймо. -Пахне смачно.
Так, це прекрасно.
Я люблю спочатку покласти зелень, а тоді мариновані овочі.
Потім я кладу м'ясо.
-І нарешті цибуля. -Останній шар — смажена цибуля.
-Для хрусткості. -Тоді соус.
-Так. -О, соус.
-Не забуваймо соус. -А тоді…
Я не відчуваю різниці.
Дуже неочікувано. Це зовсім як м'ясо.
Це до біса смачно, правда?
Ніфіга собі.
То як це доповнить загальне меню для Клубу вечері?
Я могла б використати ті самі приправи й маринад,
а ще буде білий рис, щоб можна було комбінувати його із чим завгодно, так.
Мені так пощастило рости з моєю мамою і їсти її страви.
-Так. -Це вплинуло на все моє життя.
І, влаштовуючи таку вечерю, я хочу вибратись
зі своєї хандри і зі своєї кухні,
більше спілкуватись із гостями.
-Так. -Ця вечеря — для мене.
-І для мами. -Так.
-Знаєш? -І для культури.
ДЕНЬ 3
КОЛИ НАС СИЛЬНО РАНЯТЬ,
МИ НЕ ЗЦІЛЮЄМОСЯ, ДОКИ НЕ ПРОБАЧИМО. - АЛАН ПЕЙТОН
Нещодавно мені наснився сон про твою їжу.
-Справді? -Я не жартую.
Дякую.
Ти розслабляєшся, коли готуєш?
Спочатку так, але потім я занурююсь у процес і забуваюсь,
і тоді я така: «Чорт!
Щось я запрацювалась, і я до біса втомлена».
Так.
Мало часу для себе.
Так, але думки трохи прояснюються.
Так.
Я хочу повернутися до твого батька. Ви з ним були близькі?
-Так. -Справді?
-Так. -Ти була татовою доцею?
Так, і це дуже вплинуло на наші стосунки після смерті мами,
адже я відчувала, що це вже не той тато.
Через які вчинки твого батька ти відчула
що в тебе більше немає тата?
Він доволі швидко знову одружився.
Це сталося невдовзі після смерті матері, тож…
-Як швидко? -Через пів року.
-Ясно. -Так.
І він тримав це в секреті.
Це викликало в мене багато почуттів.
Отже, горюючи за мамою,
ти відчувала, що він тебе відштовхнув.
Так.
І все ж я люблю тата.
Але з тими, кого ми любимо найбільше і хто нас зрадив,
говорити найважче, знаєш?
-Так. -Так.
Виправити зраду можна, лише отримавши відповіді.
Я матиму розмову з моїм татом?
-Так, через FaceTime. -І він на це погодився?
-Так. -Ви говорили?
-Так. -О боже.
Мені дуже важко доносити щось моїй сім'ї.
Я хочу, щоб ти змогла сказати:
«Ти прийняв рішення, які й дотепер впливають на мої почуття».
Так.
І ти повинна бути здатною це виразити.
-Я хочу, щоб ти відчувала підтримку. -Так.
Так ти зможеш скинути камінь з душі.
і це буде великою частиною зцілення.
Коли йдеться про сім'ю, іноді легше
не зосереджуватися на проблемах, які тебе руйнують.
Анх тримається за цей біль,
і вона використовує приготування їжі,
щоб не зустрічатися віч-на-віч із тим, що її турбує.
Щоб жити далі,
Анх має розібратися зі стосунками, від яких вона ховається.
Із її батьком.
О боже.
Алло?
Привіт, тату.
ТАК БАТЬКО АНХ
Давно не бачились, доню.
Ти маєш здоровий вигляд.
Хочеш, щоб я трохи поговорив? Щоб почати?
-Привіт. -Так.
Я тут зі своїм другом.
Вітаю.
Як справи? Анх казала, що була татовою доцею.
-Так. -Ви це знаєте. Вона сумує за своїм татом.
І це можливість вам двом поговорити.
Ви й досі не проти?
Ні. Я не проти.
Що ж, чудово.
Гаразд.
Я досі не розумію, чому ти збрехав мені про одруження.
Ні, я тобі не брехав.
І це…
Не запросити мене на весілля й не сказати мені про нього —
це і є брехати.
І мені здавалось що ти забув про маму… про нас.
Здавалось, ніби ти від нас ідеш.
І я не знаю, чому ти це зробив.
Чому ти це зробив?
Гей, я тут для того, щоб підтримати вас обох і допомогти вам поговорити як слід.
Вам сумно через те, що ваша донька так почувається?
Як мені тобі допомогти?
Я лише хочу, щоб ти сказав правду.
Ти сказав, що їдеш у Новий Орлеан. Пам'ятаєш?
А тоді ти одружився з тією жінкою.
Ви влаштували вечірку, і у фейсбуці були фотографії.
Мене це так збентежило.
Це було… у мене було відчуття,
ніби ти не хотів, щоб я була там присутня.
Чому вона для тебе важливіша за мене?
У в'єтнамській культурі, якщо дитина так розмовляє з батьком…
Це неповага.
Я не знаю.
Це відбувається щоразу, як ми говоримо.
Ти просто не можеш сказати:
«Вибач, і я тебе люблю, і я твій тато, і мені дуже шкода».
І це все, що мені потрібно почути. Мені не потрібні виправдання чи…
Якби тоді я тобі сказав, що одружуюсь…
ти на мене розсердилась би.
І тому ти збрехав? Тому що боявся, що я сердитимусь?
Тому я мусив тримати це в секреті.
Вона добре про мене дбає.
Я бачу хорошу жінку.
Спробуй це зрозуміти.
Мені було так самотньо,
і я більше не можу там жити.
Я не хочу бачити нічого, що нагадує про твою маму,
бо інакше я почуватимусь…
Сумним, пригніченим.
Якби ти нам сказав, що хочеш бути з цією жінкою
і що тобі потрібно, щоб вона про тебе дбала,
звісно, ми не мали б нічого проти.
Мені дуже шкода, що ми не спілкуємося.
Я зробив помилку.
Мені шкода, що я досі мовчала.
Справді, адже я за тобою сумую,
і я просто хочу почуватись зручно поруч із тобою,
а це було неможливо, доки ми про це не поговорили.
Вибач мене за це.
Дякую.
Я приймаю вибачення.
Я хочу представити її усім,
щоб вона познайомилась із нашою сім'єю.
Я думаю, минуло вже достатньо часу, щоб ми спробували це зробити.
Я люблю тебе, доню.
Я теж тебе люблю, тату.
Гаразд, пане. Поговоримо пізніше, так?
-Гарного дня. Бувайте. -Бувай.
Як почуваєшся?
-Ти скинула важкий тягар. -Знаю. Справді скинула.
Зробімо глибокий вдих.
Потягнися. Ти щойно виросла емоційно і пройшла зцілення.
Ти молодець.
Так.
-Він досі горює. -Так.
Погано те, що твій батько втік від горя.
Він не володів емоційною мовою й інструментами, щоб тебе підтримати,
але найважливіше те, що тобі вдалось сказати правду.
-Зараз ти маєш відчувати силу. -Я відчуваю. Справді.
Але тепер це залежить від мене, так?
Вирушити в цю подорож прощення.
Не повертайся в цей стан, коли ти не можеш говорити
або ділитись своїми почуттями.
Будь твердою, як була твердою тут.
Мені набагато краще.
-Добре. -Так, мені краще.
Дякую.
Анх така енергійна,
але в її домі не було нічого, що справді казало б:
«Це будинок Анх».
Хоча це доволі вузьке місце,
я поклею шпалери на стелю, бо вони привертають увагу
і візуально роблять простір навіть більшим, ніж раніше.
Це так круто, і мені вже кортить, щоб Анх це побачила.
Так.
-Ось ми й прийшли в салон «Сосаєті». -Добре.
-Так. -Дякую.
Гаразд.
Сідай тут.
Хочеш кави? Хочеш води? Хочеш чаю? Може, «Арнолда Палмера»?
Усе гаразд.
Добре, вона сказала: «Волосся!»
І багато волосся.
-Подивись на своє розкішне волосся. -Дякую.
Як тобі вдається стояти і дивитися на свою красу день у день?
Ти втомилась?
Я мало дивлюсь на себе в дзеркало.
Низька самооцінка?
-Так. -Я маю протиотруту.
Ми маємо подивитися на себе й сказати…
Саме так.
-«Подивись на мене». Розумієш? -Так.
Отже, ти живеш своїм життям,
і востаннє ти стриглась… коли?
Мабуть, десь із рік тому.
Зазвичай я не роблю нічого божевільного,
але в минулому я була відома своєю гривкою.
У минулому ти носила гривку.
-Так. -Так.
-Фарбувалась у блондинку колись. -Так?
І ще я зістригала волосся на потилиці.
Вона голила потилицю.
Якби ми зробили злегка нерівну довгу гривку спереду.
Трохи довжини — це гарно.
І тоді можна буде її відкидати.
Крім цього, крапелька світло-коричневого, щоб відкрити обличчя.
-Це не потребуватиме зусиль. -Ага.
-Так. -Так.
Ні всередині, ні ззовні Анх не почувається такою гарною,
якою могла б.
Відпусти свою роботу, відпусти енергію, Відпусти…
Ось так.
Вона не особливо хоче плекати себе,
і ми мусили заохотити цю красу.
Зробімо перерву на танці.
Те, що ми проживаємо втрату, печаль, горе, сердечний біль.
ще не означає, що нам не дозволено насолоджуватись життям.
Усе гаразд?
-Добре. -Я просто… думаю.
О. Про що, люба?
-Про розмову з моїм татом сьогодні. -Що сталося?
Ми взаємно вибачились
за багато речей, які… довгий час не проговорювались.
Коли ми говоримо,
він намагається виправдати речі, які насправді відбуваються,
але ця розмова була доброю. Ми нарешті на одній хвилі,
хочемо залишити позаду всі ці божевільні травми.
Хочу сказати, ви пройшли через…
Просто… Не існує…
Не існує плану дій для таких травматичних втрат.
Багато людей проживають втрати і ніколи про це не говорять.
Точно. Мої батьки народили мене пізно,
тож він уже не дуже молодий.
Йому скоро 80.
Я боялась, що, якщо ми не помиримося до його смерті,
я про це шкодуватиму.
Моя бабуся казала: «Не закінчуй день у гніві».
Знаєш, я дещо читав,
і там казали про те, як,
щойно ми зрозуміємо історію нашої травми й нашого болю,
її частина просто зникає.
Бо ти не маєш повертатися й перевіряти те саме колесо.
Це важливо, бо це робить тебе тим, ким ти, але…
-Ти не маєш носити цю рану. -Не маєш страждати далі.
«Я більше не розповідатиму собі цю стару історію».
Це правда.
-Сьогодні ми рухаємо гори. -Я все!
Ти схожа на… Це нагадує Вітні й Мераю, «Принца Єгипту».
Я в захваті від кольору. Він буде сексі.
Так.
Зроби нам брови, люба.
Анх гаряча.
Серпень у Новому Орлеані, люба. Ось, яка Анх гаряча.
О боже.
Я в захваті.
Іноді ми маємо проблеми
з розумінням ступеню нашої сексуальності,
але не лише фізично, але й всередині, знаєш?
-Так. -Ти чудова людина.
Часом ти сувора до себе.
Я це відчуваю і бачу, і моє квір-серце дуже сподівається,
що ти залишиш цей досвід позаду і будеш доброю до себе,
бо ти хороша людина, ти стараєшся,
ти гарна донька, і ти достатньо цінна вже такою, яка є.
Дякую.
-Ти готова? -Я готова.
О боже. Три, два, один. Ось і ти.
Боже мій.
І ти можеш робити так, а ще так.
Мені подобається.
Гаразд! О боже. Я в захваті. Макіяж ідеальний.
Підведися.
Я постриг твоє волосся ярусами, тож на роботі можна робити так.
Добре, так.
Можна робити так, а тоді зібрати шпилькою.
Так! О боже, я сумувала за гривкою.
-Ти сумувала? -Так, сумувала.
Так. Я від неї в захваті.
-Сексі. -Шльондра!
Так!
ДЕНЬ 4
ЇЖА — ЦЕ ПРО ПОЖИВУ:
НЕ ЛИШЕ ФІЗИЧНУ, АЛЕ Й ЕМОЦІЙНУ. - АЙНА ҐАРТЕН
-О, дивіться! -Ти розкішна.
Боже мій. Ця гривка така гарна.
-Готова зайти? -Так!
Так, ми готові?
Сюрприз.
О господи.
-Це так гарно. -Так.
Що?
Хештеґ шпалери на стелі…
-О боже. -…це найкрутіша річ у світі.
-Стелі здаються ще вищими. -Так, правда.
-Сем буде в захваті. -Дивись на диван.
-Цей диван казковий. -Подобається?
-Я ніби в модному ресторані. -Так.
Гей!
Багато текстур і природних матеріалів.
Вівтар на місці, і ароматичні палички теж.
Апельсини. Я хотів зробити тут особливе місце спогадів про твою маму.
-О боже! -Коли ти приходитимеш… Так?
Мама завжди встромлювала сюди ароматичну паличку
і ставила перед вівтарями в нас удома.
Їй би сподобалось.
Це так стильно.
Ти маєш пам'ятати, як вона тобою пишається.
-Дякую тобі величезне. -Прошу.
-Дивимося далі? -Так!
Так? Добре.
Це так гарно.
Усі ці тарілки!
Боже, бенкетний стіл!
Столова тут, а вітальня тут.
-Я хотів трохи це перемішати. -Добре.
Тут я зробив простір для дозвілля,
і це найближче до кухні місце, тож це логічно, коли ти готуєш.
-Так! -Функціонально й гарно.
О боже!
Я в захваті.
Вирушимо в подорож у твою кухню
О господи!
У твою кухню
О, тут стільки світла.
Яка краса. Боже мій.
-Новий холодильник. -Гарно!
Нова посудомийка. Усі ці чудові нові прилади Smeg.
Магніти для ножів!
Стіна для баняків і пателень. Не лише цей куточок.
-Це любов. -Це любов!
-Тепер ти маєш більшу робочу поверхню. -Боже!
Дивовижно!
-Тут можеш зробити глибокий вдих. -Так.
Кольори, що були раніше, нагадували гуртожиток.
-Так. -А це має вишуканіший вигляд.
Це твоя маленька кухня для експериментів.
Так!
Хлопці, це ідеально.
-Я обожнюю такі реакції. -О боже!
Стеля неймовірна.
Люба, ця кімната каже: «Чуттєвість!»
-О боже! -О боже!
-Це еротично! -Я ніколи не уявила б там ліжко.
Завжди краще поставити ліжко напроти дверей,
зважаючи на постійний рух енергії в кімнату і з неї.
-Це велике старе ліжко. -Я в захваті. Так.
Знаєш, що мене полонило?
Деталі на дверному отворі.
Вони це зламали.
Це підводить до мого уроку, коли ми всі заберемось у ліжко.
-Ми повчимо хореографію. -Ага.
-Не зминай ліжко -Отже, робимо…
Один, два, три, чотири, п'ять.
-Гарно, так? -Так.
Насправді ми поговоримо про: «Королево, як доглядати за обличчям?»
-Так. -Це буде нашим уроком.
Гаразд.
Ми візьмемо серветку,
і ти забереш усю зайву туш.
-Тобі не потрібно стільки туші. -Так.
Я націлився лише не кінчики твоїх вій.
Не на всі вії?
-Краще кінчики. -Добре.
Вгору.
Це так гарно. Повтори на цій стороні.
Ось так. Це любов. Тепер підкрути, доки вони вологі.
Так, королево. Я просто в захваті.
Вії просто вбивчі.
Так гарно.
Анх, коли тебе переповнюють почуття,
коли ти відчуваєш стрес,
у тобі є мудра жінка, яка знає, як про себе подбати,
як собі пробачити.
Це твоя внутрішня шльондра.
Бо я не завжди буду поруч у ролі твоєї феї-хресної. Дінь!
-Привіт, красуне. -Привіт.
-Як почуваєшся? -Я почуваюсь добре.
-Це добре. -Так.
Коли ми прийшли,
ти мені сказала, що є так багато речей, які тебе гнітять.
І для мене побачити, як ти себе підтримуєш,
висловлюючись на свою підтримку і захищаючи твої почуття,
було дуже потужним моментом.
Я знала, що більше не зможу тримати це в собі.
Кумедно, що мій тато згадав, що зазвичай я з ним так не говорю,
адже це прояв неповаги,
і це… це ще більше мене підштовхнуло сказати те, що я хотіла.
Добре.
Ось, чому наші стосунки посипались,
адже ця будівля не була справжньою.
Я намагалась відновити зв'язок із ним на особистому рівні,
а я ніколи не відчувала себе здатною зробити це з моєю матір'ю
протягом усього її життя, а тепер і з моїм батьком.
Добре.
Тож я не хочу, щоб із ним сталося те саме.
-Добре. -Тепер мені краще.
-Я почуваюсь краще. -Ти молодець.
-І ти чудова, скажу тобі. -Молодець.
Дуже добре.
-Поговорімо про наш вечір? -Так.
-Це твоя перша справжня «Літня вечеря». -Так.
Оскільки вона перша,
буде добре вдягнути щось схоже на халат шеф-кухарки.
Це може бути щось просте, але не дуже повсякденне.
-Так. -Ми щось вигадаємо.
Добре.
-О боже. -Привіт, Семе.
-Привіт. -Вражений? Зроби паузу.
-Я не помилився адресою? -Ні! Це твій дім.
-Дивовижно. -Маю на увазі… О боже.
Я так хочу, щоб ти швидше побачив Анх.
Це просто «ого». Я просто…
-Так, хлопці. Привіт, Семе! -Привіт, Тане.
-Як ти? -Радий тебе бачити.
-Усе добре. -Зустрічай. Вона красуня.
Отже, Анх?
О, маленька! О боже!
О, сексі!
-Семе! -Гей!
-Привіт! -О, я в захваті!
Ти маєш чудовий вигляд!
-Так! -Не чекала на тебе.
Поцілуй її!
Ура, поцілунки!
-Так, Семе. Сідай! -Сідай.
-Отже… -Вона красуня, так?
Вона неймовірна. Крихітко, ти фантастична.
Оскільки ти готуватимеш, дечого бракує.
Дай мені дві секунди.
-О боже. Це капелюх? -Це тіара!
Потрібен один фінальний штрих.
Ти не можеш бути шеф-кухаркою без…
О, як гарно!
-О боже! -Халат шеф-кухарки!
-Господи, тут застібки! -Так.
Так, королево.
Я в захваті.
-Це мило! -Вона має вигляд професіоналки.
-Дякую. -Ти готова.
Це мило. Це так гарно.
Я кажу «літня», ви кажете «шльондра».
-Літня! -Шльондра!
НОВА АНХ
ЇЖА — ЦЕ ІДЕНТИЧНІСТЬ,
ЦЕ ТЕ, КИМ ВИ Є. - ЛІДІЯ БАСТІАНІЧ
Клуб літньої вечері!
Це найрадісніші дати новоорлеанського соціального календаря.
Кулінарна екстраваганца, якщо бажаєте.
Вітаю на моїй кухні.
Ви двоє роздайте меню.
Так, я хочу трохи прикрасити ці кунжутно-рисові крекери
за допомогою пальника
-Так. -Усе чудово.
Ми бігаємо, сервіруємо, наливаємо воду,
роздаємо меню, вітаємося. У нас купа справ.
Гаряча кава для шостого столику, зараз.
Іди знайди гостес.
-Де потовчений арахіс? -Отже, щойно це виходить…
Анх нервується. Вона не просто готує свою їжу.
Вона має розважати гостей. Розповідати їм, про що ця подія.
Я ще маю відправити першу страву, устриці.
Їх запечуть першими.
Там є масло і цибуля шалот,
а згори ми посиплемо їх арахісом.
Вона вшановуватиме свою маму у найпрекрасніший спосіб,
і я знаю, що її мама дуже нею пишатиметься.
-То як ти почуваєшся? -Дуже добре.
Знервована, але добре. Хвилююся.
-Ти впораєшся. -Впораюсь. Так.
-Ти готова. -Точно.
І ми також делегуємо обов'язки,
щоб ти не затримувалась тут довго і могла спілкуватись із людьми.
-Бо хто ти? -Велика шишка, сексуальна шльондра Анх Лу!
Уперед, шльондро, передавай привіт!
Трюк із гривкою.
Ось так. Дякую. Так. Усе виправлено.
Усіх вітаю.
Дякую, що прийшли на цю особливу вечерю.
Я хочу поділитися з вами їжею, якою я щодня вечеряла,
зростаючи у нашій в'єтнамській родині.
Я провела неймовірний тиждень із моїми новими друзями.
Так.
І я стала ближчою до себе і до моєї матері, яка вже померла,
а ця вечеря — данина їй.
Я відчуваю, що справді налагодила зв'язок
із мамою, поки це готувала.
Ми їстимемо трохи руками,
трохи паличками, трохи ложками.
Сьогодні ми всі родина, добре? Я буду тут із усіма вами.
-Так! -Смачного.
-Ми тебе любимо! -Люблю тебе, Анх!
Анх тримає цей вечір під контролем.
Вона у своїй стихії,
і я не міг би пишатися нею більше.
О боже!
-Подобаються ці устриці? Чудово. -Смакота.
Дуже вам дякую. Насолоджуйтесь.
Я хочу, щоб ваші руки були масні й брудні.
Приємно озирнутися в минуле і побачити їжу, яка тебе сформувала,
подивитись на звичаї твоєї сім'ї,
і саме це робить і робитиме надалі шеф-кухарка Анх.
Вона поділиться цим зі світом,
і який чудовий подарунок отримають усі, хто скуштує її їжу.
Люблю вас, люди. Я рада, що ви прийшли.
Що думаєте про страву з Beyond Meat?
Це моя третя миска.
-Чудова їжа! -Дуже вам дякую.
Так смачно.
Коли ми познайомились, Анх була ніби в темряві.
Вона оплакувала втрату матері
і не знала, як правильно проживати ці почуття.
Але цього тижня, думаю, вона закрила ці питання,
і тепер її нічого не стримує.
Нам варто це робити, так? Потрібно це робити.
-Правильно. -Так.
Вона відчуває силу і знає, що її голос важить.
Вона нікому не дозволить його ігнорувати.
Люба, дякую тобі за все.
Бувай!
Я думала, що надовго застрягла у своєму світогляді,
яким він був раніше.
І це дуже добре відчуття, коли ти знаєш, як із усім впоратись,
а також маєш сміливість підлаштуватись під нові умови.
Я почуваюсь новою людиною.
-Люблю тебе. -І я тебе.
Боже. Дуже тобі дякую.
Ми підтримали Анх, мій живіт повний,
але тепер Анх пора робити це самостійно.
Вона впорається.
-Бувайте, всі! -До зустрічі!
Радий знайомству! Туди?
Бувайте!
-Бувайте! -Бувайте!
Час випити!
ПОРАДИ ВІД П'ЯТІРКИ
Мудрі поради стосовно деяких моїх улюблених трав,
починаючи з коріандру, найпоширенішої зелені у світі,
а також найбільш спірної.
Розмарин. Він потребує трохи часу, щоб дати свій аромат
і приємно пом'якшити страву.
М'ята. Це настільки більше, ніж просто декор
для морозива з полуницею.
Кріп. Його можна знайти в кожній банці чогось маринованого.
Петрушка. Поріжте її дрібно — і вона пробудить будь-яку страву.
А якщо у вас тхне з рота, з'їжте листочок.
Я розповів би вам ще, але час вийшов.
ЧЕБРЕЦЬ
Чекайте, ще не вийшов.
Переклад субтитрів: Сабіна Дадашева
Я кажу «сексі», а ти — «шльондра».
-Сексі! -Шльондра!