‎- Cine sunteți? ‎- Vulturii Războiului!
‎Eroul nostru e Denton Mallas,
‎antrenor principal de fotbal american ‎la o școală pentru surzi.
‎- E și profesor. ‎- Frumos!
‎Antrenor principal, păzea!
‎Pe locuri! Trei, doi, unu!
‎Denton a fost avansat de curând. ‎Este noul director sportiv al școlii.
‎Fotbalul mă pasionează și mă însuflețește,
‎dar mai mult mă motivează ‎lucrul cu copiii surzi.
‎Toate obiceiurile și tradițiile surzilor,
‎eu le pot transmite aici elevilor mei ‎în mod firesc.
‎Aici au acces garantat ‎la limbajul semnelor.
‎Elevii pot face sport, teatru…
‎Ar avea aceleași oportunități ‎la o școală obișnuită?
‎Mă îndoiesc.
‎Părinții lui au aflat la 18 luni că Denton ‎era surd și au învățat limbajul semnelor.
‎Asta nu se întâmplă foarte des.
‎Ceea ce e ciudat.
‎Dacă ai un copil surd, cum să nu înveți?
‎Tatăl, Jay, s-a dedicat sprijinirii lui, ‎mai ales pe plan sportiv.
‎Ca Denton să înțeleagă schemele de joc, ‎Jay i le traducea de pe margine.
‎Genul acesta de fapte l-au făcut pe Jay ‎erou lui Denton.
‎Exact!
‎El este eroul meu. Absolut.
‎A îndurat multe.
‎Când treci prin viață fără auz, ‎întâmpini multe greutăți.
‎El s-a străduit cât a putut și a răzbit.
‎Vreau să îmi ajut elevii,
‎așa cum m-a ajutat tata pe mine.
‎E foarte săritor.
‎Poate el nu admite sau nu își dă seama, ‎dar osteneala pentru toți îl consumă.
‎„Mai stai și tu! Mai odihnește-te!”
‎Iar eu: „N-am terminat.”
‎Trebuie să fac tot ce-mi stă în puteri ‎pentru acești copii.
‎Director sportiv, ‎antrenor principal de fotbal,
‎antrenor secund de baschet, antrenor ‎de haltere, antrenor secund de atletism,
‎preparator pentru întreceri ‎de cultură generală și tot așa.
‎Denton merită ferchezuit puțin.
‎Se află într-un post de conducere.
‎Adesea el este chipul sportului.
‎Este prezent pe teren.
‎E important să arate bine, ‎să ne reprezinte bine școala și echipa.
‎Înscrierile la școală scad an de an, ‎iar catedra de sport se resimte.
‎- Nu! ‎- Echipa de fotbal mai are 15 sportivi.
‎O paște desființarea.
‎Denton consideră de datoria lui ‎să dovedească că fotbalul trebuie păstrat.
‎Denton se dăruiește meseriei.
‎Vrea să contribuie ‎la promovarea culturii surzilor.
‎Cred că asta îl apasă.
‎Nu are destulă încredere în sine. ‎Nu își cunoaște valoarea.
‎Mă dor picioarele. ‎Am fost într-o alergătură toată ziua.
‎Mai are multe de dat,
‎dar, dacă nu se menajează, se va surmena.
‎Nu cred că el își dă seama ‎cât de mult îi apreciem dăruirea
‎și dragostea pentru școală, ‎comunitate și elevi.
‎Experiența asta i-ar putea da încredere
‎să continue să influențeze în bine ‎viața elevilor surzi.
‎La sfârșitul săptămânii, Vulturii ‎vor disputa primul meci după trei ani.
‎- Hai, Vulturii Războiului! ‎- Da!
‎Denton trebuie să se concentreze, ‎ca să-și conducă echipa la marea victorie.
‎Așa e.
‎Misiunea noastră este să-l ajutăm ‎să-și intre în ritm și să conducă mândru.
‎Da!
‎PRIMA ZI
‎ANTRENORUL NU TREBUIE SĂ SE TEAMĂ ‎SĂ ÎNTREBE ȘI SĂ ÎNVEȚE DE LA ALȚII.
‎- Voi știți limbajul semnelor? ‎- Puțintel.
‎Numele meu.
‎- Numele meu. ‎- Vă complicați prea tare.
‎- Cum e „e”? ‎- Nu prea facem „e”.
‎Văd lume pe teren.
‎Joacă fotbal american?
‎Hai, cu viață!
‎…și treceți.
‎Salut!
‎Ne pare bine.
‎Ne îmbrățișăm?
‎Salut! Ce faceți?
‎Îmi aduce aminte de ‎Vis împlinit, ‎de ‎Titanii, ‎de „Dă drumul mingii!”
‎Iar Denton e superb.
‎Cât de drăgălaș ești? Adorabil.
‎De când antrenezi?
‎De șapte ani.
‎Am înțeles, de mult.
‎- „Tare!” ‎- Da.
‎Vrem să vedem vestiarele.
‎Da? Bine.
‎- Mulțumim. ‎- Pa!
‎Pa! Vă iubim.
‎Mișcarea!
‎- Bine. ‎- Bine.
‎Vestiarul a trăit și zile mai bune.
‎Ar putea fi împrospătat puțin.
‎În aer plutește un miros rânced.
‎Știi când duci la nas de curiozitate ‎șosetele în care ai umblat toată ziua?
‎Fată!
‎Așa miroase toată încăperea.
‎Nu e bine.
‎Îți dai jos pălăria?
‎Da.
‎Da!
‎Uite ce față! Așa da!
‎Mereu ești atât de energic?
‎Da, trebuie.
‎Trebuie să fiu energic.
‎De dimineață până la prânz, toată ziua.
‎Îmi place mult. Sportul, școala cu copiii…
‎E partea mea preferată a zilei.
‎Ne arăți și restul școlii?
‎Haideți!
‎Câte trofee!
‎Aici ce este?
‎Barul.
‎- Barul. ‎- Am înțeles.
‎Când a fost folosit ultima dată?
‎Acum doi ani.
‎Văd un aparat de făcut floricele ‎și o oală. Ce vindeați aici?
‎Floricele, hotdogi…
‎Veniți!
‎Aici erau dușuri. Acum e depozit.
‎Adidași.
‎Chiloți pe care nu pun mâna.
‎Chestii de la școală.
‎Da, am priceput. Lucrezi la școală.
‎Multe chestii cu școala.
‎Bun, am înțeles.
‎Școală, școală și iar școală.
‎Banal.
‎Sportul e important în viața ta.
‎De ce a fost fotbalul… Fotbalul?
‎Fac bine?
‎- Fotbal. ‎- Stai să-mi dau jos șapca și ochelarii.
‎În limbajul semnelor ‎contează și expresia feței.
‎Da.
‎De ce a fost fotbalul ‎atât de important pentru tine?
‎Sportul a fost mereu ‎un debușeu pentru mine.
‎Erau zile când mă simțeam total depășit.
‎Oboseam cumplit încercând ‎să vorbesc și să citesc pe buze.
‎Îmi era greu să leg prietenii ‎cu colegii fără probleme de auz.
‎Prin sport, puteam să mă relaxez ‎și să dau frâu liber emoțiilor.
‎M-am apucat și m-am îndrăgostit de fotbal ‎la o școală pentru surzi.
‎Tata iubea și el fotbalul.
‎Faptul acesta ne-a unit.
‎Am înțeles.
‎Tata m-a susținut mereu.
‎Vreau să simtă asta și elevii mei.
‎Unii dintre ei nu au acest model în viață.
‎Tatăl tău ți-a arătat ‎că este posibil să schimbi lucrurile.
‎Exact.
‎Simți că știi cum?
‎Îmi e greu să-mi dau seama.
‎Sper să-i pot sprijini și încuraja.
‎Sper să le asigur un viitor luminos.
‎Da. Sunt supuși unei mari presiuni.
‎Da.
‎Război.
‎Război?
‎Vultur.
‎Spune-mi despre graffitiul ăsta.
‎Există de mult, de prin anii '80-'90.
‎A rămas neschimbat de la început.
‎E greu să strângi fonduri și să renovezi.
‎De ce îi e greu școlii să strângă bani?
‎În anii '70 aveam peste 300 de elevi.
‎Cu timpul, numărul lor a scăzut.
‎A scăzut.
‎Acum avem cam 90 de elevi.
‎Tot mai mulți elevi se mută ‎la școli obișnuite.
‎Poate fiindcă părinților cu copii surzi
‎medicul sau audiologul le spune adesea:
‎„E mai bine să învețe să vorbească, ‎să citească de pe buze,
‎să recurgă la aparate și implanturi.”
‎Limbajul semnelor nu e pomenit.
‎Din câte observ,
‎este o cultură extraordinară, ‎de care ești foarte pasionat.
‎În ciuda declinului său,
‎încă merită atenție.
‎Încă merită un spațiu ‎cu care elevii să se mândrească.
‎Da, exact!
‎Ce ai zice ‎dacă săptămâna asta am reface perete,
‎astfel încât să reflecte ‎pasiunea ta și a elevilor pentru sport.
‎Da, sigur.
‎Chiar vreau să văd ceva ‎care să mă inspire.
‎Ai tu vreo vorbă sau vreun îndemn ‎către elevi pe care să-l includem?
‎Apără-ți cuibul!
‎„Apără-ți cuibul?” Are mult sens.
‎Gata?
‎Fiți agresivi, vulturi! Fiți…! ‎Nu, tu ridici mâinile!
‎- Le ridic. ‎- Gândește!
‎Fată, fii atentă!
‎Șase, șapte, opt.
‎Fiți agresivi, vulturi! Fiți agresivi!
‎Sport!
‎Știam c-o s-o pățesc.
‎Nu P-ul tău!
‎- Bună! ‎- Așa ajuți tu?
‎O să-l ajuți cu uniforma de antrenor?
‎- Absolut. Mersi. ‎- Distracție plăcută!
‎Vii cu mine? Hai!
‎A fost bine la antrenament.
‎Pe curând!
‎Pa!
‎M-am uitat deja la ce ai aici.
‎Asta e cam tot ce folosesc la școală.
‎Aproape tot ce ai e cu școala.
‎Majoritatea hainelor mi le-a dat școala.
‎De ce să refuz un cadou?
‎Cadourile sunt grozave, dar nu trebuie ‎să fie singurele tale haine.
‎Nu ești doar antrenor, ești și profesor.
‎Ești directorul sportiv.
‎Ar avea sens dacă ai fi doar antrenor.
‎E mai ușor așa.
‎Trec ușor din sala de clasă ‎pe terenul de fotbal.
‎Ușor nu înseamnă mereu bine. ‎Hainele astea sunt bune pe teren.
‎Eu vreau ceva mai bun.
‎- Sport! ‎- Scor!
‎Sport!
‎Interesant.
‎Bine.
‎În primul rând, ‎știu că a spus toată lumea,
‎dar ești superb.
‎Da, fată!
‎Primele fire argintii.
‎Au început să apară.
‎Îmi apar de vreo doi-trei ani.
‎Pe fond de stres?
‎Puțin, da.
‎Am o întrebare despre filme.
‎Ai văzut ‎Sister Act 2: De la capăt?
‎Intriga seamănă cu ce se întâmplă aici,
‎doar că acolo e un cor, ‎iar asta e o echipă de fotbal.
‎Programul ăsta e cu spatele la zid.
‎E corect ce spun?
‎Da.
‎Programul tău există…
‎Da, absolut.
‎Uneori am multe lucruri de făcut.
‎De ce să mă apuc mai întâi?
‎Fug de colo-colo, făcând diverse.
‎Treaba nu se termină niciodată.
‎Uneori, când mă apucă grija de viitor,
‎consider că e mai bine să mă concentrez ‎la ce se întâmplă aici și acum,
‎decât să mă frământ ‎pentru ce va fi mai târziu.
‎Ești dispus să faci o prioritate ‎din a-ți oferi puțină liniște,
‎din a învăța de la mine cum să-ți aloci ‎timp și energie ca să ai grijă de tine?
‎Da, sunt dispus. Da.
‎Am încercat ‎să învăț puțin limbajul semnelor.
‎Iartă-mi greșelile! ‎Voi încerca o întrebare.
‎Ce mănânci zilnic la prânz?
‎Sendviș cu unt de arahide.
‎Fără gem.
‎De ce fără gem?
‎Așa mănânc de când eram mic.
‎Deci ești omul obișnuinței.
‎Da, absolut.
‎Nu repara ce nu e stricat.
‎Când erai mic,
‎ce îți plăcea să mănânci?
‎Când eram mic, ce îmi plăcea să mănânc?
‎Îmi plăcea carnea tocată de vită cu sos ‎servită în chiflă pe care o făcea tata.
‎- Nu din conservă. ‎- Și mie îmi plac burgerii Sloppy Joe.
‎Săptămâna asta vreau să te ajut ‎să-ți descoperi noua…
‎Preferată.
‎Preferată!
‎Mâncare preferată.
‎Ești gata să începi săptămâna cu noi?
‎Când sunteți și voi.
‎Să scandăm ceva la ieșirea din scenă?
‎Să mergem!
‎- Să mergem! ‎- Să mergem!
‎- Bine.
‎Credeam că numărăm și pe urmă ieșim.
‎CREȘTEREA ÎNCEPE ‎LA IEȘIREA DIN ZONA DE CONFORT.
‎Văd presiunea la care se spune Denton.
‎Vreau să înțeleagă că are resursele,
‎are în el capacitatea și puterea ‎de a înfăptui ceea ce își propune.
‎Estetic, asta este ‎o schimbare la față mai ușoară.
‎Ușoară nu este însă strădania lui Denton ‎în folosul acestei comunități.
‎Sarcina mea astăzi este ‎să aduc puțină pace în lumea lui superbă.
‎Contează enorm pentru Denton ‎să stârnească pasiunea elevilor.
‎Treaba mea este să răsfăț puțin ‎catedra de educație fizică,
‎ca echipele să se mândrească mai mult ‎cu ceea ce fac.
‎Mâncarea nu e o prioritate pentru Denton, ‎ceea ce înțeleg.
‎Are multe pe cap.
‎Dar s-a împotmolit în rutină. ‎Vreau să lase confortul deoparte.
‎Să încerce și altceva ‎decât pâine cu unt de arahide.
‎Vreau ca atunci când întâlnește oameni
‎carea au puterea ‎de a-i influența locul de muncă,
‎să se simtă stăpân pe situație.
‎Vreau să se simtă puternic.
‎Eu și Antoni îl scoatem azi în oraș.
‎Băieții în oraș!
‎FII BUN CU TINE
‎Ești gata de cumpărături?
‎Mergem după costume?
‎După tine.
‎Mulțumesc.
‎În garderoba lui Denton găsești ‎ori haine de la școală,
‎ori haine potrivite pentru un student.
‎Vrem să arate ca un om ‎pe care îl iei în serios
‎la o ședință de consiliu, la un eveniment…
‎Vreau să-l aranjez ‎cât să pară om în toată firea.
‎Denton, iată ce mă preocupă pe mine…
‎Eu te văd ca pe un antrenor, ‎dar tu nu ești numai atât.
‎Acum ești director sportiv.
‎Ești și profesor.
‎Te simți bazat în funcție? ‎Simți că ești persoana potrivită?
‎Nu tocmai.
‎Încerc să mă dumiresc ‎cum să mă încadrez în rol.
‎Nu ai fost angajat degeaba. ‎Ești calificat. Îți mai trebuie prestanță.
‎Sunt obișnuit să lucrez în culise, ‎să încurajez, să motivez și să susțin.
‎Asta e pasiunea mea.
‎Ai ocazia să ieși din zona de confort. ‎Vom bate monedă pe tema asta.
‎Lumina reflectoarelor poate speria. ‎Tu știi să antrenezi și să dai aripi.
‎Rămâne să convingi ‎că știi să ridici ștacheta,
‎să aduci lumea la meciuri.
‎Numai că arăți ca un student. ‎Trebuie să te îmbraci adecvat.
‎Sper ca ținuta să-ți insufle încredere.
‎Da.
‎Probăm niște haine?
‎Ești dispus să probezi orice?
‎Orice?
‎Jonathan ți-a trimis să probezi ‎o bluză roz superbă deasupra buricului.
‎Mă prinde bine rozul.
‎Precis și bluzele deasupra buricului.
‎Dacă ai nevoie de ceva, dă-mi de știre!
‎Pot să intru?
‎Bine.
‎Îmi place.
‎Foarte drăguț.
‎Mamă!
‎Nu-l duc de la ținutele sport la costum.
‎Nu-i trebuie.
‎Îți stă bine în sacou.
‎Îți conferă rafinament.
‎Pantalonii aduc cu cei de trening.
‎Îi arăt calea de mijloc,
‎un plus de rafinament și eleganță.
‎Nu e diferență mare față de ce purtai. ‎E tot o ținută sport.
‎Pantalonii sunt foarte comozi.
‎În ce privește sacoul, pentru mine e vorba ‎de cum mă face să mă simt și de postură.
‎Mi se îndreaptă imediat spatele.
‎Simt că pot intra mândru într-o cameră, ‎impunându-mi prezența.
‎Sacoul e frumos.
‎Materialul e puțin…
‎Intră puțin în conflict ‎cu limbajul semnelor.
‎Înțeleg perfect.
‎Asta se schimbă foarte ușor.
‎Așa ceva nu trebuie să porți
‎decât la evenimente foarte importante.
‎Da.
‎Mă simt mai elevat, mai demn.
‎Ca un om serios.
‎Merg țanțoș.
‎Asta și voiam.
‎Mai am o ținută.
‎Grozav!
‎Bun!
‎Uite ce bine cade pe tine!
‎Uite ce fund îți fac pantalonii ăștia!
‎Uite ce bine vin!
‎Asta îi place soției mele ‎cel mai mult la mine.
‎Și mie la fel.
‎Îmi place, e mai fără pretenții.
‎De asemenea…
‎„Ce sexy ești!” Sexy.
‎Sexy.
‎Te-am îmbrăcat așa în principal
‎fiindcă e un mod foarte ușor,
‎fără să pară căutat, simandicos, scrobit,
‎de a arăta rafinat, matur,
‎ca un om pe care l-aș asculta.
‎Da, categoric.
‎Ți se pare genul de ținută ‎care să-ți dea încredere
‎să vorbești cu colegii,
‎cu superiorii de la școală,
‎poate cu ziariștii,
‎cu suporterii veniți ‎să îți sprijine inițiativele?
‎Da. Mă simt pregătit. Mă simt bine.
‎Parcă văd cum se va uita lumea la mine.
‎Simt cum îmi crește încrederea.
‎Frumos!
‎Mulțumesc.
‎Du-te și schimbă-te, să-ți văd fundul!
‎Uite-l cum se îndepărtează!
‎N-a fost fantastic? Nu minți!
‎HRĂNEȘTE-TE
‎HRĂNEȘTE-ȚI SUFLETUL
‎SUSȚINE-ȚI SEMENII
‎Un sendviș cu unt de arahide ‎comparat cu mâncarea indiană
‎oferă cel mai puternic contrast.
‎Cunoști bucătăria indiană?
‎Nu, nu știu mare lucru despre ea.
‎E un amestec divers de mirodenii ‎și texturi, de crocant și cremos…
‎Vreau să experimenteze, ‎să exploreze, să fie curios.
‎Simt ceva iuțeală.
‎E perfect.
‎Foarte bun totul.
‎Știu că sportul, fotbalul în special,
‎e foarte important pentru tine.
‎Dar implicarea ta în școală ‎depășește acest aspect.
‎Abia în clasa a șaptea, când am fost ‎în tabăra de vară la școala de surzi,
‎am văzut surzi demni de urmat ‎și am început să-mi îmbrățișez
‎identitatea de persoană surdă.
‎Cine să le predea copiilor surzi mai bine
‎decât adulții surzi ‎care au trecut prin același lucru?
‎Îmi iubesc tatăl.
‎Îmi iubesc familia.
‎Îi iubesc și îi apreciez mult.
‎Dar înțeleg ei pe deplin prin ce trec eu?
‎Nu înțeleg.
‎E altceva.
‎Contează mult să avem un loc ‎unde să ne simțim în largul nostru,
‎lumea noastră, cultura noastră, ‎comunicarea noastră și ritmul nostru.
‎Are o misiune.
‎Vrea să onoreze ‎și să stimuleze cultura surzilor.
‎Îl respect mult.
‎Ca desert, avem sendvișuri cu înghețată.
‎Ce îmi place mie mai mult!
‎Se cheamă ‎kulfi.
‎Excelent!
‎Ia-o cu tine!
‎NOI SUNTEM FRUMUSEȚEA
‎DA, FATĂ
‎A TREIA ZI
‎PUTEREA DE A CREA UN VIITOR MAI BUN ‎E CONȚINUTĂ ÎN MOMENTUL PREZENT.
‎Vom face o oră superbă de yoga împreună.
‎Haideți la yoga!
‎Nu vă uitați la fundul meu! ‎E drăguț în colanți.
‎Bine, uitați-vă!
‎Vreau să te învăț o cale de relaxare.
‎Dacă îți faci griji pentru viitor ‎sau te gândești la trecut,
‎nu ești prezent în clipa de față.
‎E vorba să te ancorezi în prezent, ‎având în același timp grijă și de corp.
‎Sună bine.
‎Hai în fund!
‎Yoga restaurativă se face pe jos. Șolduri, ‎mijloc, cvadricepși, bicepși femurali.
‎Bicepșii ăia trebuie să fie flexibili ‎și trebuie întinși.
‎Labele picioarelor moi. Palmele sus.
‎Dacă bicepșii urlă: „Fată, doare!”,
‎luăm cărămida asta…
‎Un profesor de yoga mi-a zis odată: ‎„Arată-mi în cameră unde e problema.”
‎Iar eu i-am zis…
‎„Păi nu e în cameră. ‎Ar trebui să v-o explic.”
‎De fapt, așa îmi spunea
‎că multe dintre problemele ‎cu care ne confruntăm
‎sunt în mintea noastră
‎și că trebuie să „ieșim” din cap
‎și să „intrăm” în corp prin respirație.
‎„Dar școala? Nu, inspir.”
‎„Oare ce mănânc diseară? Nu, expir.”
‎Pune piciorul drept ‎peste genunchiul stâng.
‎Da. Am dreptate? Simți aici?
‎Cum ne conectăm cu noi înșine pe saltea, ‎așa ne conectăm și în restul timpului.
‎Aceasta e o cale excelentă de a exersa ‎calmul, îngăduința, atenția față de sine.
‎Da.
‎Și de a ști că poate face față ‎oricărui neprevăzut.
‎Asta e yoga.
‎Cum te simți?
‎Foarte relaxat. Elastic.
‎Înainte mă țineau coapsele.
‎Acum parcă s-au înmuiat.
‎Îmi place asta.
‎Ne schimbăm și apoi te tund.
‎Hai!
‎Bun venit în biroul meu!
‎Treaba mea e să perpetuez ‎tradiția atractivității tale nemuritoare.
‎Știi?
‎Te uiți la părul lui Tan și îți zici…
‎„Simpatic?”
‎Cu puțin volum.
‎Nu.
‎E mișto freza bufantă a lui Tan,
‎dar mie nu mi se potrivește.
‎Nu știu ce să zic.
‎Mă încearcă curiozitatea ‎și cum ai arăta cu „șmirghel”.
‎Adică?
‎Barbă nerasă.
‎Nonșalant.
‎Da, exact. Mulțumesc.
‎De obicei mă port cu mustață și cioc.
‎Vreau să… nu te mai porți ‎cu mustață și cioc. Doar săptămâna asta.
‎Bine.
‎Gata, băgăm foarfeca.
‎Te bucuri pentru meci?
‎Îți dai seama!
‎Băieții sunt motivați și au mult chef.
‎Vor păși în sfârșit pe teren.
‎Abia așteaptă ‎să aibă spectatori în tribune.
‎Să mai vadă și bărbia ta soarele!
‎Bărbia mea cu gropiță.
‎Ai gropiță?
‎Dispari cu sex-appealul de-aici!
‎Nu cumva să rămână școala pentru surzi ‎fără antrenor fiindcă se face manechin!
‎Poate în vacanța de vară.
‎Cine face loc?
‎Ești gata să-ți vezi ‎noua și superba înfățișare?
‎Uite un Denton nou și superb!
‎Mamă!
‎Interesant.
‎Foarte tare.
‎Super!
‎Nu credeam că o să arăt așa.
‎Îți place?
‎Da. Mai vezi la televizor ‎bărbați faimoși nerași.
‎Nu mi-am închipuit că o să arate așa.
‎Ca lumea, nu?
‎Un pic de volum.
‎Da.
‎Simt că pot să umblu țanțoș.
‎Să mă duc să vorbesc cu arbitrii,
‎iar înfățișarea mea să emane forță.
‎Te apreciez mult și îți mulțumesc ‎pentru cum te-ai ocupat de mine.
‎Vreau să îți spun numele tău ‎în limbajul semnelor.
‎Spune-mi!
‎Ești gata?
‎Palma cu degetele răsfirate…
‎„Jonathan.”
‎De ce?
‎În primul rând, ești foarte prietenos.
‎În al doilea rând, îți scânteiază ochii. ‎Sunt luminoși.
‎În al treilea rând, tu ești tu.
‎Și nu îți ceri scuze pentru asta.
‎Am observat că îți dai des părul pe spate.
‎Îl dai pe spate, știi?
‎De aici „JVN”.
‎JVN.
‎Da.
‎Mi-au dat lacrimile.
‎E VIAȚA TA
‎PROIECTEAZ-O BINE
‎Bun-venit la LSU!
‎LSU.
‎Aș vrea să înțelegi că,
‎atâta vreme cât visezi ‎la mai mult și la mai bine,
‎chiar va fi mai bine.
‎Te-am adus la universitate ‎ca să vezi ce este posibil pentru tine,
‎ce e posibil pentru elevi ‎și pentru școală.
‎Dar nu vreau să vezi doar tu.
‎Ți-am invitat toată echipa ‎și pe toți antrenorii.
‎Da?
‎Da.
‎Vreau să vadă ‎și să aibă și ei experiența asta.
‎Bună!
‎Ați mai fost pe stadionul universității?
‎Perfect!
‎Vreți să intrați?
‎Da?
‎Da!
‎Haideți!
‎Cât de frumoasă e bucuria acestor elevi!
‎Vulturi ai războiului,
‎zburați!
‎Pe aici.
‎Să câștigați! Așa! Denton, adu victoria!
‎Lupta lui le-a prilejuit elevilor ‎această ocazie.
‎Închipuiți-vă stadionul plin.
‎Lume de jur-împrejur… Vă uitați sus. ‎Toată energia… Tribunele pline…
‎Simțim galeria.
‎Galeria, da. Bine zis!
‎Îmi placi în postura de antrenor.
‎Ambiția lui Denton ‎le transmite elevilor entuziasm.
‎Nu știu dacă Denton își dă seama ‎de impactul acțiunilor sale.
‎Hai, la antrenament cu voi!
‎Da.
‎Comanda la tine, John.
‎Haide, John!
‎Adunarea!
‎Mă bucur că sunt aici cu copiii ‎și că au experiența asta.
‎Știu că elevii te fac super fericit.
‎Îți aduc bucurie.
‎Copiii îmi înseninează ziua.
‎Își dau silința în fiecare zi.
‎Trebuie să mă străduiesc și eu ‎și să investesc în ei.
‎Te străduiești.
‎Dar toată activitățile de la școală ‎îți aduc stres.
‎Te simți vreodată copleșit?
‎E greu. Nu e mereu ușor să fii tare.
‎Nu vreau să rateze nicio șansă ‎oferită de școala pentru surzi.
‎La o școală obișnuită ‎nu ar avea aceste șanse.
‎Simt că e de datoria mea ‎să investesc în ei
‎și să le creez aceste ocazii.
‎Școlile pentru surzi sunt în declin.
‎Da.
‎Dacă declinul continuă, ce va urma?
‎Dacă se desființează catedra de sport?
‎Se pierd aceste oportunități, ‎acest debușeu, această formă de expresie.
‎Elevii merită aceste șanse.
‎Merită și gata!
‎Persoanele din afara comunității surzilor ‎nu înțeleg
‎cât are de oferit această școală,
‎mai ales pe plan sportiv.
‎Dacă ei pierd aceste beneficii, ‎simt că nu fac ce ar trebui să fac.
‎Înțeleg.
‎Nu vreau să fiu eu pricina
‎pentru care se desființează ‎catedra de educație fizică,
‎să fiu cauza nereușitei lor.
‎Pui foarte multă presiune pe tine. ‎Știi asta?
‎Da.
‎Crezi că e sănătos?
‎Nu.
‎Tata a făcut foarte multe pentru mine.
‎Măcar atât vreau ‎să fac și eu pentru elevi.
‎E ceva ce mă afectează direct.
‎Te temi că nu le poți dărui elevilor ‎ce ți-a dăruit ție tatăl tău?
‎Vreau să contribui ‎la propășirea comunității surzilor.
‎Nu doar pentru ei. ‎Pentru toți, inclusiv pentru mine.
‎Eu sunt o biată rotiță din angrenaj.
‎Nu ai încredere în tine.
‎Ai încredere?
‎Nu îmi dau bine seama de ce sunt în stare.
‎Teama de eșec vine ‎din această îndoială de sine.
‎Nu ești o rotiță. Tu ești angrenajul.
‎Ai văzut ce fericiți sunt băieții?
‎Da, se bucură tare.
‎Ce a făcut tatăl tău pentru tine ‎faci și tu pentru acești băieți.
‎Nu ai de ce să te temi de eșec. ‎Poți să te încrezi în tine.
‎De unde știi? Păi ai reușit deja.
‎Te-ai gândit oare la câte ai făcut ‎și la câți oameni ai ajutat?
‎I-ai făcut să se simtă importanți. ‎Le-ai transmit că orice e posibil.
‎Nu ai de ce să te frămânți ‎că se închide școala,
‎că e răspunderea ta.
‎Ție îți stă în putere doar ‎să faci ce faci deja,
‎să manifești dragoste față de copii
‎și să arăți lumii că ești înflăcărat.
‎Da, înțeleg.
‎Spune: „Am încredere în mine” ‎și adu-ți aminte câte ai făcut deja.
‎Poți spune asta acum prin semne? ‎„Am încredere în mine.”
‎Am încredere în mine.
‎Trebuie să îți repeți asta.
‎Ești tatăl tău.
‎Așa e.
‎Ai făcut deja tot ce a făcut ‎tatăl tău pentru tine și mai mult.
‎Vreau să știi și să auzi asta.
‎Da.
‎Mă bucur.
‎Mulțumesc că mi-ai vorbit deschis. ‎Îți apreciez sinceritatea.
‎Sunt foarte mândru și bucuros ‎că te-am cunoscut.
‎Și eu mă bucur.
‎TE DESCURCI
‎PREȚUIEȘTE-TE
‎A PATRA ZI
‎CEL CE MUTĂ MUNȚII ÎNCEPE ‎PRIN A CĂRA CÂȚIVA BOLOVANI.
‎SEDIUL CELOR CINCI FABULOȘI
‎Bună!
‎Ia te uită la tine!
‎Frumos.
‎Ce bine îți stă părul!
‎Îmi place la nebunie.
‎Fabulos!
‎Da.
‎Vreau să văd cum îl îmbraci pentru școală.
‎Tocmai voiam să zic: „Faceți loc!”
‎- Valea! ‎- Ce voiai să zici? „Ați fost obraznici”?
‎- Sunteți gata, copii? ‎- Da!
‎Denton? Vino, iubitule!
‎- Da! ‎- Uitați ce arătos e!
‎Excelent! Ador.
‎Vă arată fundul.
‎Și fundul e grozav. ‎Îmi place și lungimea pantalonilor.
‎Nu? Îi stă bine în mocasini.
‎Cum te simți?
‎Mă simt fabulos!
‎Mă bucur enorm.
‎Îmi place. Arăți superb.
‎Dar vreau să mai probezi ceva.
‎Gata? Denton!
‎Arată grozav.
‎- Nu arată bine? ‎- Ba da.
‎La el e vorba de substituții.
‎Să înlocuim ce poartă de obicei ‎cu un articol puțin mai elegant.
‎Poartă tricouri polo. ‎I-am dat unul mai altfel.
‎Iar pantalonii sunt ‎cu o categorie peste blugi.
‎Adidașii îmi plac la nebunie.
‎În ținuta asta poți să mergi foarte bine ‎de la antrenament la ședință.
‎Îmi place mult.
‎Sunt mai atent la brațe, mai impunător, ‎mai puternic, mai încrezător.
‎- Nemaipomenit! ‎- Ai spus că materialul contează.
‎Am ales articole ‎care se simt plăcut pe piele.
‎E o ținută grozavă ‎pentru vizita la școală.
‎- Vreți să vedeți școala? ‎- Cu mare plăcere.
‎Haideți!
‎- Uitați ce fund! ‎- Conduc eu!
‎- Sosește mașina. ‎- Da.
‎- Așa! ‎- Freamăt.
‎- Haideți! ‎- Și!
‎Ești gata?
‎Mamă!
‎E Sydney a lui.
‎Ești chipeș.
‎Mulțumesc.
‎Nu doar chipeș, de-a dreptul superb.
‎Superb, așa e.
‎Sunt foarte impresionat.
‎Spațiul a căpătat viață. ‎Proaspăt vopsit, e mai luminos și colorat.
‎Iar minunații noștri elevi ‎vor observa ușor noul bar.
‎De cum intri, vezi spiritul școlii,
‎verde, alb și galben.
‎Lumea înțelege imediat ‎că se află în țara vulturilor.
‎Vreau să îți arăt un loc deosebit.
‎Mamă!
‎Ăsta e noul tău birou.
‎Îți foloseai clasa pe post de birou.
‎Acum ești șef.
‎Îți trebuie un loc pentru ședințe ‎și pentru consultațiile cu elevii.
‎Am vrut un spațiu care să transmită
‎că tu ești directorul sportivul, ‎factorul de decizie.
‎Este extraordinar.
‎Sunt în stare de șoc.
‎N-am cuvinte.
‎Acum am ceva care mă face să mă simt
‎cel mai tare din parcare,
‎directorul sportiv.
‎Da.
‎Am vrut să-ți explic raționamentul ‎din spatele burgerilor Sloppy Not Joe.
‎Trebuie să aducem spectatori ‎la meciurile de fotbal.
‎La începutul săptămânii ‎mi-ai spus că cel mai mult îți plac
‎burgerii Sloppy Joe ai tatălui tău.
‎Da.
‎Am luat rețeta de la el.
‎Iar „Not Joe” sună ca ‎nacho.
‎Excelent!
‎Chiar simt rețeta tatei.
‎Mi-ai umplut inima. Mulțumesc.
‎Mamă!
‎„Apără-ți cuibul!”
‎Îmi place.
‎Apără-ți cuibul!
‎Ce drăguț!
‎Îmi place.
‎- Acum trebuie să jucăm. ‎- Foarte tare!
‎Am pus un nou vultur războinic,
‎care să le insufle copiilor forță ‎și mândrie față de școală,
‎și totodată să intimideze adversarii.
‎Așa îi îndemni tu pe copii,
‎iar adversarii sosiți în deplasare vor ști ‎că vor avea de luptat,
‎pentru că voi veți apără cuibul ‎din răsputeri.
‎Da!
‎Da! Faceți gălăgie!
‎Mai e un loc de văzut: noul vestiar.
‎Deci…
‎Încă un loc?
‎M-am gândit ‎că n-a mai fost reamenajat din 1978.
‎Era timpul.
‎Mamă!
‎Nu-i așa?
‎Mamă!
‎Nu se poate!
‎Haideți încoace, băieți!
‎Meritați un spațiu modern, ‎mișto, care să vă reprezinte.
‎Scaune de masaj!
‎Aveți ecran tactil, ‎pentru a afișa și crea scheme de joc.
‎Pardon, nu mă pricep.
‎Ai văzut?
‎Sper să vă mândriți încă și mai mult ‎cu școala, cu catedra de educație fizică
‎și mai ales cu antrenorul.
‎Da!
‎Excelent!
‎Am vorbit despre a avea încredere în sine.
‎Am rugat un elev ‎să îți spună ce ai făcut pentru ei.
‎Antrenorul meu înseamnă pentru mine…
‎CĂPITANUL ECHIPEI
‎Sunt fericit că e antrenorul meu.
‎Îmi iubesc mult antrenorul.
‎E rândul nostru să reușim cu echipa.
‎O să lucrăm împreună, ca echipă. ‎Suntem toți în aceeași barcă.
‎Faptele tale au avut impact.
‎Să nu intri niciodată în ședință ‎simțind că nu ești în stare,
‎că nu ai palmares.
‎Ai avut impact și vei avea în continuare.
‎Doar mergi înainte și crede în tine!
‎Noi credem în tine.
‎Bine! Să-i dăm drumul!
‎Te iubesc.
‎Și eu te iubesc.
‎Pur și simplu…
‎A fost o experiență binecuvântată.
‎Timpul acesta petrecut cu voi
‎este printre amintirile cele mai dragi ‎din viața mea.
‎Mi-ați dat un imbold ‎să iau taurul de coarne
‎și să încerc lucruri noi.
‎Și mi-ați dat forța să țintesc spre stele.
‎Să-mi asum riscuri. Asta m-ați învățat.
‎Mi-ați dat încredere ‎să devin directorul sportiv.
‎Vă mulțumesc din suflet.
‎M-ați învățat multe lucruri importante, ‎de pildă să am grijă de mine.
‎Ca să duci o viață sănătoasă, ‎cel mai mult contează să te îngrijești.
‎Mi-ați oferit multe cunoștințe
‎despre mine.
‎- Îmbrățișare de grup! ‎- Grămadă!
‎Haideți încoace!
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Pe curând!
‎Nu uita!
‎Ai încredere în tine!
‎Te iubesc.
‎CREDE
‎Simt.
‎NOUL DENTON
‎SURZII POT FACE TOT CE FAC ‎ȘI CEILALȚI OAMENI,
‎MAI PUȚIN SĂ AUDĂ.
‎Fotbal!
‎Am niște Sloppy Not Joes.
‎Ce bine!
‎Ne plac mult.
‎Așa aduci lumea laolaltă.
‎O să-i placă lui Neon.
‎- Iau un ‎nacho. ‎- Un Not Joe.
‎- Suntem gata? ‎- Hai!
‎Sper să câștigăm!
‎- Drăguț! ‎- Ce chipeș e!
‎Denton, te caută lumea afară. Vino!
‎Salut!
‎Salut, dle antrenor!
‎Ce faci?
‎Bună, tată!
‎Nu vedem destui tați ‎cu părul scurt și cărare pe mijloc.
‎- Da. ‎- Á la Kenny Rogers.
‎Mă bucur să te văd.
‎O ador pe mama lui. E drăgălașă foc.
‎Surpriză!
‎Habar n-aveam!
‎Vrei să vii în vestiar,
‎să asiști la discursul de încurajare?
‎- Da. ‎- Haide!
‎Bine! Hai, stați toți jos!
‎Știu că aveți emoții.
‎Dar, dacă vă autodepășiți,
‎vă veți înălța.
‎Așa că vă întreb…
‎Veți reuși să vă înălțați ‎și să vă puneți la probă?
‎- Cine sunteți? ‎- Vulturii Războiului!
‎- Sport! ‎- Știe să-i înflăcăreze.
‎- Așa e. ‎- Da.
‎Denton vrea să aibă impact, ca tatăl lui.
‎Face asta acum, iar tatăl lui vede.
‎E un cerc frumos.
‎Da!
‎- Îmi plac majoretele. ‎- Și mie.
‎Haideți!
‎Tu stai la primire.
‎Uneori, când avem țeluri mărețe de viață,
‎ne simțim copleșiți, ‎gândind că vom da greș.
‎Dar cât încerci, ‎cât mergi înainte și crezi în tine,
‎nu vei da greș niciodată.
‎Denton începe următorul capitol al vieții
‎cu puterea de a ține în viață ‎programul sportiv al școlii,
‎de a opera schimbări reale ‎pentru elevi și comunitatea surzilor.
‎Sper că săptămâna asta am reușit ‎să îi amintim că face tot ce poate,
‎să aprecieze ‎și să derive încredere din acest lucru.
‎Cel mai important lucru ‎pe care l-am învățat din experiența asta
‎e să am încredere în mine.
‎Mergi la vestiar.
‎Sunt potrivit.
‎Sunt potrivit în funcția asta.
‎Unu, doi, trei!
‎Vulturii Războiului!
‎Simt că viitorul școlii pentru surzi ‎va fi în mâini bune.
‎Bună!
‎Tată și fiu.
‎Da, fată!
‎#SFATDEURMAT
‎DE UNDE ȘTIU CEI CINCI LIMBAJUL SEMNELOR?
‎Vă mirați că înțelegem semnele?
‎Avem interpreți.
‎- Nu ne-am descurca fără voi. ‎- Haideți încoace!
‎Mulțumim.
‎Da, fată!
‎Da!
‎Subtitrarea: Steliana Palade