FAB 5-HÖGKVARTERET NEW ORLEANS
-Kom igen! -De är här!
-Jag kommer! -Ja!
-Dorian, det här är vårt hem. -Visst är det vackert?
-Hej! -Hej!
-Så vacker du är.
-Eller hur? -Tack!
-Så kul att du är här! -Så trevligt att träffas, Dorian.
-Tack för att du kom. -Kom och sätt dig.
-Dorian? -Ja…
Vi vill gärna höra om din mamma, Doreen.
Vi har fått höra att hon ska hyllas på New Orleans jazzmuseum.
Ja. Hon vet inte det än, men ingen förtjänar det mer än min mamma.
Hon lär vara en New Orleans-legend. Berätta.
Hon spelar klarinett och sjunger i sitt band, Doreen's Jazz New Orleans.
De är här, i French Quarter. Det är som en fest dygnet runt.
Jag har många smeknamn.
Queen Clarinet, Lady Louis, Miss Satchmo…
Den kvinnliga Louis Armstrong. Det är häftigt.
Jag är influerad av Louis, men klarinetten äger.
Hon började som klassisk musiker tills hon träffade sin tubaist, min pappa,
som fick henne att gå över till jazz.
Vi övade före våra lektioner och efter våra lektioner.
Hon var min idealkvinna. Musiken var mitt liv och hon gillade det jag gillade.
Ganska snart började vi tjäna pengar och åkte runt och spelade och hade kul.
Hon spelade med filharmoniska orkestern två gånger.
Varje gång jag såg det började jag gråta.
-Musiken är en del av din familj. -Jag är trummis.
-Va, var det du? -Ja.
Ibland kan jag inte ens titta på dem,
för då blir jag så överväldigad att jag tappar koncentrationen.
Varför vill du nominera din mamma?
Jag har spelat hela mitt liv, men jag vill inte fortsätta med det.
-Va? -Du splittrar bandet.
-Nej! Ska vi verkligen göra det här? -Vet din mamma?
-Ja, mamma vet. -Gör hon det?
Förlåt. Jag ballade ur och blev som en Karen-mamma. Jag är ledsen.
-Det är okej. -Förlåt, förlåt, förlåt…
-Jag tog det med henne. Det är okej. -Förlåt.
Hon kan inte spela på gatan för alltid.
Hon kan inte åka runt hela tiden och ställa upp allting.
-Det krävs mycket styrka. -Ja.
Det är dags för nästa kapitel.
Ja, och jag vill ge henne nånting att fortsätta med.
Godisbutiken var hennes mammas.
Jag vet att hon vill fortsätta med den för sin mamma och för sig själv.
Min familj startade Doreen's Sweet Shop.
Den var en stor framgång i Tremé i tiotals år, och det var min mammas dröm.
Man kunde se och höra det på henne, hur stolt hon var.
När hon slutade jobba var jag inte redo att ta över.
Musiken kallade på mig. Jag ville så gärna hålla på med det.
Så vi stängde godisbutiken.
Jag sa: "Efter en liten stund ska vi öppna godisbutiken igen."
Det är upp till mig att hålla arvet levande.
Men livet kommer emellan.
-Det här är godisbutiken. -Ja.
-Skylten är så fin. -Ja, den är uppkallad efter henne.
Alla i området gick dit på väg till skolan för att handla snacks och sånt,
men Katrina blev en katastrof.
Oj…
Det blev några månader, som blev några år, och nu är det bara en enda röra.
Berget blir bara större och större.
Godisbutiken är en del av hennes liv, och de måste ha nåt att falla tillbaka på.
Musiken är deras jobb.
-Det här är en pensionsplan. -Ja.
Okej.
I slutet av veckan ska hon utses till kulturambassadör för New Orleans.
Ja, hon har gjort världen till en bättre plats,
och hon förtjänar båda sina arv.
Du talar så fint om din mamma.
-Jag älskar henne. Kom igen! -Jag vill träffa henne!
Har du nycklarna? Det här kan nog ta lite tid.
-Visst. -Där är många nycklar.
Du måste komma på vilka lås de öppnar.
-Vi följer dig ut. -Vi älskar det. Tack för att du kom!
-Kom. -Tack så mycket.
-Hej då. -Tack, Dorian.
FAB 5
DAG ETT
MITT LIV HAR ALLTID VARIT MIN MUSIK, MEN DEN ÄR INTE VÄRT NÅT UTAN EN PUBLIK
Är ni redo att träffa Doreen?
-Ja! -Jag med.
Jag vill höra Doreen.
-Jag hör musiken… Där är hon! -Där är hon!
Nu kör vi.
Kan ni tänka er?
Oj, det regnar.
-Hej, Doreen! -Hej!
Vad är det som händer? Kära hjärtanes!
-Det var en rejäl överraskning. -Hej, snygging!
-Hej! -Hej, raring!
Jösses!
Tuba!
Kära nån! Vad tusan?
-Så otroligt! -Herregud!
Det här är bibliskt.
Det är inte konstigt att hon kallas klarinettens drottning.
Efter bara en minut med Doreen vet man att man lyssnar på en av de stora.
Hon är precis det man vill höra när man kommer till New Orleans.
Det är helt otroligt!
Du är otrolig!
Ja! Ge henne era pengar, allihop. Det där var så bra!
Det är så coolt!
Är du Lawrence? Herregud! Du är så söt!
-Hej. -Hur är det?
-Får vi stjäla dig? -Jag vet att det regnar.
Kom hit. Det är ingen våt-t-shirt-tävling.
-Jag älskar det. -Håll ställningarna.
-Det är inget utan henne. -Bara lite duggregn.
-Det är redan ett äventyr med dig! -Ja.
Herregud, det är så coolt.
-På allvar? -Ja, på allvar.
När man spelar på gatan, har man speciella platser som är ens egna?
Ja. Vi brukade sova ute. Vi var där från torsdag kväll till söndag kväll.
-Så att ni fick er plats. -Ja. Tack och lov att det är över.
Vi försökte spela på det här gathörnet,
men de som äger den där affären ville inte ha nån musik här alls.
-Veva ner rutan och bara: "Stort misstag." -Jag älskar den filmen.
Herregud, Julia Roberts.
Folk har en tendens att inte respektera gatumusiker.
Folk vill rädda en. Herregud, så många som har försökt rädda oss!
-På allvar? -Javisst.
Kan vi prata om ert gulliga område?
-Det är så fint. -Jösses…
När vi skulle köpa huset tog jag med mamma hit och hon sa:
"Vilket fint område. Bor det svarta människor här?"
-Nu gör de det. -Det var precis det jag sa!
-Precis. -Ja. Och hon sa bara: "Åh…"
-Vilket vackert hus. -Tack.
-Hej, snygging. Så trevligt att se dig. -Kul att ses igen.
-Du har blekt och färgat, Dorian. Raring! -Herregud! Ni har träffat henne!
Varför doftar det vanilj och kola?
-Nåt luktar gott. -Vänta här.
Det doftar choklad och vanilj och nåt mer, så det är nån som har bakat nånting.
Om de är söta kommer vi att smälla av!
-Gillar alla brownies? -Tror du att vi är monster?
Finns det brownies? Herregud…
Gör det inte!
Blä!
Hur vågar du?
Bruna E:n…
Varför retas du med oss?
Jag gjorde det mot nån i går. Det kändes hemskt tills jag hade bakat brownies.
-Finns det brownies? -På tal om otroliga saker…
Ta-da!
-Det här är… -Herregud!
…färskost.
Kom in i mammas mun. Rakt ner i magen.
Skål, Tanny!
Visst är de goda?
När han börjar twerka är han lycklig. Twerka på!
Jag är kakmonstret. Det queera kakmonstret.
Herregud!
-Titta på dig… -Jag vet.
Wow…
Vilken fantastisk målning av dig.
Det finns historia och musik i alla vinklar och vrår av det här huset.
Musik är ju nåt som verkligen för människor samman, eller hur?
MAT & VIN
-Mat har också den förmågan. -Ja, det stämmer.
Du är som jag, en drömmare. Du har en massa saker som du vill göra,
men jag vill fokusera på en sak som är viktig för dig.
Vad tänker du på när du drömmer om godisbutiken?
Den första versionen var…
-Du börjar redan le. -Ja.
Jag lärde mig baka i godisbutiken.
Mamma tänkte bara på vad ungarna skulle vilja ha.
Jag vill ge barnen det de vill ha, men jag vill höja nivån lite
och börja med mina egna bakverk, som smördegsknyten.
Man kan bara se vad som finns i kylen och stoppa det i ett smördegsknyte.
Eller hur? Man kan göra dem söta eller salta eller både och.
Det finns inget som inte smakar…
Kanske inte inget, men Herregud…
Vi har inte riktigt kommit på rätt smakprofil än,
men jag ska säga dig att när vi har kommit på det…
Det är nåt som vi kan ha kul med den här veckan.
Coolt.
Vad har vi här nere?
Ska vi kolla in din garderob, Doreen?
Allt är nerpackat, för vi är alltid på väg till eller från spelningar.
Var har du väskan?
Jösses… Du har packat.
-Jag ska hjälpa dig. -Tack.
Jobbar du extra som vaktmästare?
MODE
-Nej! -Varför har du de där nyckelknipporna?
-Jag vet… -Hur många hakar har du?
Jag har två olika för att bilens tändning inte gillar vikten.
Berätta.
Vi har lås till utsidan av huset och lås till insidan av huset.
Det är godisbutikens lås, och hänglås som vi har när vi jobbar.
Det var mycket. Slå dig ner, är du snäll. Okej.
Jeansjacka. Jag har inga problem med det.
Den tröjan är äldre än Dorian och jag älskar den.
Det här är en brottsplats!
Nej. Nej.
Doreen är livfull, rolig och energisk.
Nej. Nej.
De här kläderna…
-Mitt största nej på länge. -Herregud…
…är bara blaha.
Absolut nej.
Har du blivit helt galen?
Det är inte okej.
Känns det bra i det här?
Även om nån skulle komma fram och tycka att jag ser hemskt ut,
så snart jag börjar spela så blir allting bra.
Men vill du inte se fin ut?
Jag ska berätta en sak.
Ibland ser jag tyngre kvinnor på tv och jag bara: "Wow…"
-Men jag kan inte göra det. -Varför inte?
Du kan se jättebra ut. Jag vill visa dig hur lätt det kan vara.
Herregud, det är… Tack.
Jävlar.
Herregud. Okej. Berätta allt. Hur tar du hand om dig själv?
SKÖNHET
Jag tvättar ansiktet, borstar tänderna… Sen är jag nöjd.
Sen kör vi.
När jag fixar håret håller det ett tag, så jag slipper bry mig.
Är det inspirationen för flätorna? Att de kräver lite jobb, och de är snygga?
Ja, det är bekvämt.
Jag brukar inte bry mig om smink, men när Dorian sminkar mig…
Titta på ditt ansikte.
Du har ett fantastiskt ansikte.
Jag minns första gången hon satte på mig lösögonfransar. Jag bara. "Jösses!"
-Vilka ögon! -Jag kände mig som en drottning.
Jag älskar den känslan.
Vill du kunna göra det till vardags? Vill du lära dig göra lite grand?
Gärna.
-Hej, snygging. -Hej själv.
Du utstrålar bara ren talang.
KULTUR
Jaså?
Hur känns det att leva ett liv där du gör så många människor glada?
Ja…
Tack. Det visste jag inte.
-Det är så coolt. -Det gör du!
När vi körde hit sa du att folk försökte rädda dig för att du är gatumusiker.
Ja. När folk inte känner en förutsätter de en massa saker.
Ja.
De säger: "De spelar på gatan, så de måste ha drogproblem.
De måste ha alkoholproblem."
Vi har varit svartlistade länge från bra klubbspelningar och sånt.
Bokarna där ser inte det arv som ni har skapat.
Ja, det är tufft, men vi gör bara det vi älskar att göra.
Ja. Blir du nånsin trött av det?
Verkligen. Jag brukade älska att resa.
Men att gå genom flygplatserna… Flygplatser är enorma!
-Eller hur? -Helt enorma!
Jag vet precis. När jag blev 41 sa jag: "Vad är det som händer med mina knän?"
-Bara 41? Herregud… -Ja, jag är en bebis.
-Jag vet det, men det börjar komma. -Ja.
När jag blev 41 blev min syn värre.
-Jag bara: "Nu kommer det." -Okej.
-"Nu är vi här." -"Nu är vi här."
Jag säger inte att det har gått nerför sen dess, men det har blivit mer.
Vad känner du, rent känslomässigt?
Även när det är överväldigande så klagar jag inte.
Det är bättre att vara överväldigad för att man har för mycket att göra
än att ha för lite att göra, så det är lugnt. Jag måste bara hinna med.
-Din passion får dig att blomstra. -Det var bra sagt. Ja, det var bra.
Du har bara tre kvar! Du klarar det!
-Hej. -Hej, min sköna.
Nästan framme!
Förlåt! Du fick fingrarna i munnen!
Din vackra dotter har gett mig några foton.
-Är det din mamma? -Det är min mamma, Anna May. Min tjej.
Min mamma gick från att städa hos andra till att driva ett framgångsrikt företag.
-Hon är vacker. -Ja.
Doreen's Sweet Shop.
Min pappa gjorde lite saker där och byggde en disk.
Barnen kom dit och ställde sig i kö och min mamma var alltid så trevlig.
"Hej, raring. Kan jag hjälpa dig?"
Hur länge var det öppet?
-I 35 år. -Wow…
-Så det var en institution i området. -Ja. Det var där det hände.
-Det är ett fantastiskt arv. -Ja, det är det.
För att det inte skulle ta slut köpte vi huset.
-När var det? -Det måste ha varit 2002.
-Har ni jobbat på det själv sen dess? -Javisst.
Ja, och det är så synd,
för när Katrina kom hamnade allt under en meter vatten.
-Då fick vi riva ut allt. -Ja.
Det har varit så många fel på så många sätt under så många år.
Man vill fixa det, men sen kommer livet och till slut har man bara sina drömmar.
Jag har redan varit där och jobbat. Vill du se?
Okej. Vi sticker.
-Ungar! -Ja?
-Är ni redo att åka till godisbutiken? -Ja!
Tremé är det äldsta området för fria svarta i landet.
Här bodde miss Dorothy. Hon brukade sitta på trappen.
Hon visste allt som hände här.
Jag älskar gamla damer som alltid vet allt om alla.
-Hon visste allt. -Det är du, Bobby.
En dag kommer det att vara jag.
Vi kallar dem "gardinryckare" där hemma.
-Bodde du här? -Vi bodde här. Hej, huset!
-Det här är godisbutiken. -Ja.
Jag har mina små nissar som jobbar här inne…
Att bara höra ljuden är fantastiskt, för här fanns inga ljud förut.
-Ja… Det har varit tyst länge. -Ja, det har varit väldigt tyst.
Jag skulle gärna visa dig hur långt vi har kommit,
men det går inte.
Jag skulle precis gå in.
Det är som att ge mig bruna E:n!
Är du redo att påbörja veckan?
-Jajamän! -Då kör vi!
I slutet av veckan kommer Doreen att utses till New Orleans kulturambassadör,
och jag vill att hon ska känna sig fantastisk och kraftfull.
Jag vill att hon ska känna att det är nåt som hon verkligen förtjänar.
Doreen går igenom mycket. Hennes dotter lämnar bandet.
Hon är orolig för att inte kunna spela på gatan mer.
Allt det kan vara skrämmande.
Att påminna Doreen om hur mycket hon har påverkat alla, och vad hon lämna efter sig
kan förhoppningsvis göra förändringarna lättare att ta.
Doreen älskar musik, men hon vänder blad till ett nytt kapitel.
Det är fantastiskt att hon vill blicka tillbaka
och vill återuppväcka Doreen's Sweet Shop.
Jag vill att hon ska känna glädje inför sitt nya kapitel i livet.
Doreen är en av de stora, och jag vill se till att när hon blir hyllad,
så hyllar vi också hennes skönhet, för titta bara! Hon är så söt!
När man planerar nånting händer det ofta inte i den ordning man har tänkt sig.
Jag hoppas att jag kan hjälpa Doreen komma tillbaka till godisbutiken
och verkligen börja föreställa sig sin framtid.
DAG 2
OAVSETT VAR DU ÄR PÅ DIN RESA, ÄR DU PRECIS DÄR DU BEHÖVER VARA
Välkommen till Sephora. Nu ska vi shoppa loss!
Jag älskar Sephora.
-Är det här din barndomsdröm, Dorian? -Ja.
Det ska bli så kul att hjälpa Doreen.
Jag ska ta min korg och tömma hyllorna!
Att få ett sånt här pris händer bara en gång i livet,
och jag vill visa hur Doreen kan uttrycka sig på nya sätt.
-Jag vet inget om sånt här. -Dina små ögon bara…
Det är dags för oss att förbättra! Det är dags att engagera oss!
Fan, vad det blir bra! Ni är inte redo.
Det här är konturgrejer. Det är bra för hyn.
-Om man ser det är det fel färg. -Precis.
Det var fint!
Vi behöver sju såna…
Okej. Gulligt. Vill du välja läppar?
-Om jag skulle bli nominerad för nåt pris… -När du blir nominerad…
-Tack. -Ja, tack.
Vi har inte plats för "om". Vi manifesterar.
Jag borde ha nåt som jag kan plocka fram.
Lila och bär passar verkligen dig.
Ibland lär vi kvinnor som blir äldre att de inte får göra sig vackra som förr.
"Du får inte göra si eller så. Du måste smälta in."
Nej. Åldern spelar ingen roll.
Du kan hylla dig själv precis hur du vill.
-Vem är den där snyggingen? -Därmed punkt, mamma.
Nu blir det hudvård.
Det här är toner. Man tar på det efter duschen.
-Okej. -Det är ren lyx.
-Fattar du? -Ja.
Herregud, den här ögongelen är så bra.
Utfyllande serum, fuktgivande gel och rosenolja med vitamin C.
Det är bra för er båda. Man gör det i den här ordningen. Redo?
Toner, sen serum, ögonkräm, fuktgivare, olja.
Okej!
Toner, sen serum, ögonkräm, fuktgivare, olja.
Okej.
Sen ger man sin granne en magbump.
En höftbump är ännu gulligare.
Du behöver en korg till.
-Gillar du att vara mamma? -Herregud…
Varje steg på vägen har varit otroligt.
-Det gör mig så glad. -Jajamän.
Jag älskar att shoppa, men jag kan inte hjälpa nån innan jag har lärt känna dem.
Du växte upp i en godisbutik och sen blev du musiker.
Ja, jag var tvungen att lyckas med musiken
för jag hade en stor karriär planerad för mig.
Vi hade nåt liknande. Vi hade matvaror, vi hade godis…
-Det var så vi försörjde oss. -Ja.
Våra familjer tänkte att vi, barnen, skulle ta över.
Det gjorde vi inte. Inte du heller.
Pappa sa: "Det är för dig." "Jag vill inte ha det."
-Ja. -Jag vet att det sårade honom.
Det var min passion som gav mig styrkan att göra det.
-Ja. -Jag var bra på att spela klarinett.
Jag var bra från första början. Bättre än genomsnittet.
Jag hade aldrig varit bättre än genomsnittet på nånting.
Jag sa inte att jag inte ville ha det alls,
men jag ville göra min grej, och senare kunde jag ta hand om det.
Sen kom samtalet om min pappa.
Ja, min pappa dog.
Jag beklagar.
Ja…
-Höll din mamma butiken i gång? -Ja, tills hon blev dement.
-Okej. -Och… Ja. Det är galet.
Så jag antar att anledningen till att jag minns det där samtalet med pappa…
"Det här är för dig." "Jag vill inte ha det."
Det är för att, liksom: "Hur vågar du såra din pappa?"
Är det därför det är viktigt för dig att försöka bygga upp butiken igen?
-För att hedra dina föräldrar? -De jobbade så hårt.
De gjorde så mycket och de levde ut sina drömmar.
De ville göra det för min skull, men jag valde klarinetten.
Ja.
Jag kan förstå hennes skuldkänslor,
men hon får inte plåga sig själv med det nu, så mycket senare.
Nu är hon i ett läge där hon kan återuppbygga arvet efter dem,
och jag vill att hon ska känna sig värdig.
En del av det är att ha på sig nåt som får en att känna så.
-Redo? -Ja.
Jag öppnar.
Följ med mig. Okej…
Förut var du bara som en boll av tyg, och jag såg inte hur du såg ut under det.
Det här ger din kropp rätt proportioner.
Du har en midja, en överkropp, ben… Nu visar vi upp allt det.
Saken är den att den korta skjortan skulle bli ett problem.
Förklara.
När du spelar lyfter du händerna och då visar du lite av magen.
Ja, och när jag kommer ner ser man fortfarande min mage.
Ja.
Den skulle fastna där uppe. Okej.
Vi måste skaffa en lite längre överdel så att du känner dig täckt.
Ja. Men skorna…
Så länge jag står still… Javisst!
Jag fattar. Du behöver klacklösa skor. Visst.
-Ja. -Glöm att du ska spela klarinett.
Känner du dig fin?
Ja, jag ser ut som nån på tv.
Du är vacker.
-Tack. -Det är du.
Att hon säger att kläderna ser ut som kvinnor som hon beundrar…
Där har vi det! Det är poängen.
Hon ser fantastisk ut. Hon drar blickarna åt sig.
-Hollywood. -Hollywood.
Du ser ut som den coola, kraftfulla, kreativa kvinna som du är.
Ser man på?
DAG TRE
JAG HAR LÄRT MIG ATT LIVNÄRA SIG INTE ÄR DETSAMMA SOM ATT LEVA
Det ser inte så annorlunda ut, va?
Vi har sett ganska många katastrofer genom åren, men det här är den värsta.
Jag ville ta dit Lawrence, för jag måste låta mannen säga om jag är på rätt spår.
-Jag älskar det här. -Eller hur? Öppet och fint.
-Det här är Taika. -Hej.
Hon har hittat en massa gamla foton som vi vill sätta upp här.
Det finns så många här i området
som minns det här stället och miss Annie May.
De minns hur de kom hit som barn, som jag.
Sen Dorian gav mig nycklarna har vi röjt bort röta och orkanspillror,
men det är fortfarande mycket kvar att göra innan godisbutiken kan öppna.
Jag ville få stället i ordning så att Doreen kan minnas det förflutna,
men även börja se hur hon kan öppna butiken för kommande generationer.
-Ni har gjort mycket jobb redan. -Jaså?
-Det har fått nytt liv. -Det blir otroligt.
Jag vet att hennes mamma ler i himlen när hon ser att nån tar tag i stället.
Jag blir så lycklig.
Jag pratade med din mamma härom dagen om vad hon skulle vilja ha i godisbutiken.
Hon sken upp när hon började prata om smördegsknyten.
-Ja. -Det var väldigt roligt.
Smördeg är som ett oskrivet blad. Det kan vara sött, salt, vad som helst.
Vi ska experimentera. Jag ska lära er olika former och storlekar.
-Vi kan göra det tillsammans. -Visst.
Ja. Okej.
Dorian vill verkligen hjälpa sin mamma att lyckas med nästa kapitel i hennes liv.
Först ett klassiskt wienerbröd.
Jag vill visa olika sätt som man kan skära smördeg.
Det här är en wienerfläta.
Man virar ihop dem och så får man en vacker fläta.
Vi har ett uppdrag.
En snurra…
Ett uppdrag med smördegsknyten. Flera. Många.
Vi gör en cirkel som man kan fylla med vad man än gillar.
-Okej. Vi kör. -Vad gör du?
Jag gör den svåraste.
-Du börjar med den svåraste? -Ja.
Varför blir jag inte förvånad?
Vad känner du för godisbutikens renässans, Dorian?
Jag ser fram emot vad mamma vill göra och vad vi ska jobba med hela nätterna.
-"Vi"? Ska du hjälpa till? -Ja. Det är kul att baka med henne.
Vi är bästa vänner. Det är alltid roligt.
Så fint att säga så om sin mamma.
-Vi är kompisar. -Javisst.
-Ni älskar varandra och gillar varandra. -Det är sant.
-Titta! -Så vackert.
Det är vackert.
-Lägg av… -Dags att pensla.
Det känns konstigt att lägga på råa ägg, men man fattar när det kommer ur ugnen.
Sockret fastnar fint på äggen.
Jag älskar det.
När jag såg det tänkte jag: "Färsk dill igen? Jösses…"
Det var smart.
Ibland vill man tita i en kokbok och följa receptet som det står…
Jag gör bär med grädde.
…men andra dagar vill man leka och vara kreativ och se vad som funkar.
Man vill kanalisera jazz.
Jag ska sätta in mina. Ugnen står på 200 grader.
-De är klara om 15 till 17 minuter. -Wow…
Det är så fascinerande att ni bor ihop och att ni jobbar ihop.
Var det så för dig, Doreen?
-Jag var mammas flicka. -Var du?
-Det är jag fortfarande. -Ja.
Om man ser tillbaka på när jag var liten, så växte jag upp bakom godisbutiken.
-Doreen's Sweet Shop är full av minnen. -Okej.
Min mamma var oftast i butiken, och jag hjälpte till där innan jag började spela.
Det var också härligt. Det var härligt att vara med henne.
-Ja. -Verkligen.
Godisbutiken gav Doreen och hennes mamma väldigt många fina stunder,
och nu när hon tänker på nästa kapitel gäller det mer än bara ett företag.
Det handlar om att hedra arvet från hennes familj. Det är verkligen fint.
De är så gyllenbruna och fina!
-Du skrämde mig! -Jag är bara uppspelt.
Voilà, mademoiselle. Pour vous.
Wow… Det är bara så vackert.
Vad är det på? Bara ägg?
Och lite rörsocker.
Jag gillar det där sockriga, krispiga, för själva degen är bara smördeg.
-Den har en väldigt neutral smak. -De är så vackra.
Gillar du snurran?
-Ja. -Den gör sig bra på bild.
-Så snygg. -Jag skickar fotot till dig.
-Ja. -Det är så vackert.
-Vårt lilla provkök! -Eller hur?
-Jag vill börja med de salta. -Ja.
Jösses.
Jag hade aldrig valt dill. Fantastiskt.
Jösses… Den där dillsmaken…
Här är skinka och ost.
Vill ni skåla?
-Skål. -Skål.
Den är min favorit.
-Den är utsökt. -Är vi överens?
-Jag älskar den. -Vi kan göra stora flätor och bara skära.
Absolut. Vi har valt den salta. Nu tar vi de söta.
Jordgubbe och blåbär.
Alla gillar det.
-Bär med grädde, var det. -Okej.
Jag älskar det, men väljer hellre färskost och florsocker,
för utan färsk frukt blir det bara lite…
-Platt. -Platt.
Vilken form gör vi? En snurra?
-Jag gillar den. -Ja.
Vi gör en klassisk snurra
med färskost, florsocker, en vaniljbas och sen lägger vi bär i blöt…
-Ja. -Vi har det.
Där har vi det. Wow…
DAG FYRA
MUSIKEN FÖRÄNDRAS, OCH JAG SKA FÖRÄNDRAS MED DEN
Ja, Doreen! Herregud…
-Kom in. -Tack.
Välkommen.
-Hej, Akeisha. -Hej.
Hur är läget, raring? Det här är den vackra Doreen.
-Hej, miss Doreen. -Slå dig ner, raring. Okej.
-Får jag röra vid ditt hår? -Så klart.
Hur länge har du haft bara flätor?
-Trettio…sju år? -Det är lite längre än jag trodde.
Det vore kul för oss att prova nåt lite annorlunda.
Du måste ha en frisyr som är lätt att handskas med.
-Det börjar bli tunt… -Ja.
Man ska inte snacka skit om hårsäckar.
-Okej. -De gör ett jättebra jobb.
Nån som jag känner, som är vacker, krävde för mycket av sina hårsäckar
genom att ha dem i flätor utan paus sen Reaganadministrationen,
Det finns fortfarande hårsäckar här. Det kan växa tillbaka.
Spark!
-Okej. -Spark!
Jag kan göra så om du ringer ambulansen först.
Nej!
För Doreen är flätorna 100 procent en bekvämlighetsgrej,
och de är jättefina på henne.
Jag vill visa andra enkla sätt som hon kan få ett vackert hår.
Håret skulle gärna få vila, men jag gillar hur det ser ut.
Ja. Om håret inte får vila kommer det aldrig att växa tillbaka.
Vi låter håret få en paus, men sen kan hon välja att fläta det igen.
Ja, Doreen.
Låt henne andas. Varde ljus.
Dina hårsäckar bara: "Halleluja!"
"Halleluja!"
Jag tror att Doreen omedelbart känner sig mycket lättare
när vi tar ut flätorna och tvättar hennes hår.
Det är så skönt! Jösses…
-Jag fattar inte hur fint ditt hår är. -Jag vet.
Eller hur? Så coolt.
-Vilken är din favoritspelning? -Vi var i Bogotá i Colombia.
Vi var med i en parad,
och paraden började uppe på ett berg och vi bara gled hela vägen ner.
När vi kom till mitten var det folk så långt ögat kunde nå.
Jag talade inte spanska, och inte särskilt många kunde engelska.
Det finns en Mardi Gras-låt där jag gjorde som en växelsång.
Jag sa: "Jag vill höra er röst."
Jag hade aldrig sett så många människor…
-Ett universellt språk! -Ja, det var otroligt.
Herregud, så häftigt.
Doreen är otrolig.
Det är hur hon uppträder och hur hon förkroppsligar musiken som hon spelar.
Hon förtjänar att firas, och det är så roligt att staden ska hylla henne.
Nu måste du förbereda dig, för du ser jättesnygg ut.
Vi kommer fortfarande att älska vår man efter det här, okej?
Vi ska inte ut och ragga efter det här.
Tre, två, ett…
Oj…
Jag älskar det. Wow…
-Snyggt, va? -Ja. Wow…
Det är så lätt.
-Det känns lätt, va? -Det känns så… Ja.
Vill du gå fram och titta?
Herregud! Det är så snyggt när du står upp och det rör sig!
Vem är vi?
Så coolt.
-Visst? Du kan känna vinden i håret. -Ja.
Kan jag få en stor kram? Det var så skoj.
DAG FEM
MITT ARV ÄR ATT JAG FÖLJDE MIN VÄG FÖR ATT JAG TRODDE PÅ NÅT INOM MIG
Hej! Vi är här!
-Hej! -Hej! Kom, Bobby!
Jag kommer.
-Så fin du är! -Hej!
Jösses, du har fått hår!
-Så vackert. -Ja, jag har mycket hår.
Tack vare nån här har jag upptäckt det.
Hur har din vecka varit?
Skuldkänslor. En massa uppmärksamhet utan att behöva jobba.
Jag förstår inte alls. Jag älskar uppmärksamhet.
Jag sa inte att jag inte kan vänja mig, eller att jag vill att det ska ta slut.
Du förtjänar det.
Vi är inte klara. Vi har fler planer för dig.
-Gör henne redo för närbild, mr DeMille. -Trevligt att träffas.
Så här är det.
Doreen vet inte att hon ska hyllas idag. Hon tror att vi ska åka till godisbutiken.
Tänk att Naomi Campbell är här. Jag trodde att det var Doreen.
Doreen ska gå in i ett rum fullt med folk som vill hylla henne och hennes musik.
Hon förtjänar att få känna sig otrolig.
Pausa och ta lite snacks. Ni vill inte ha lågt blodsocker under nästa del.
Titta bara…
Okej. Ska vi prata lite om kläder?
Oj… Många färger.
Ja. Vi hämtade ett gäng klänningar. Du brukar ju inte ha klänning,
men det är ett enkelt sätt att ta på sig nåt utan att behöva tänka.
Allt är redan klart. Du behöver bara passande skor.
Wow…
Det är det du har sagt hela veckan: "Wow…"
Det är ett helt nytt sätt att se på…mig.
I kväll sätter jag på ett skärp för att framhäva dina former.
-Och jag gav dig skor utan klack. -Ja.
-Det ska vara bekvämt. -En man som lyssnar.
-Är ni beredda? -Ja.
Kan du komma in, min sköna?
-Herregud, så spännande… -Hon är så snygg!
Jag älskar det!
Så snygg!
-Du är så vacker. -Jag älskar skorna!
Jag försöker säga… Jag menar, jag fick komma på hur jag skulle gå.
Jösses, du är så snygg!
Du är verkligen vacker.
Det är coolt. Möjligheterna. Det är som ett parallellt universum. Wow…
Nån annan vill nog ha ett snack.
Jag har en egen liten överraskning.
Trodde du att du skulle slippa umgås med mig och låta mig skämma bort dig?
Vi tar en snabb liten tur, och kanske stannar till längs vägen.
-Okej, det funkar. -Hej då!
Vi ses senare.
Som gatumusiker har Doreen haft det svårt att komma in på kulturella institutioner.
Det gör henne inte till en sämre musiker.
Vissa dörrar är stängda, men hon har gjort ett stort avtryck på New Orleans jazzscen.
Det som du har skapat här sträcker sig bortom dig själv.
Flera generationer kommer att beundra det.
Du sa ju att etablissemanget och de som har makten inte bryr sig om dig.
Ja.
Att spela på gatan är svårt.
Man försöker få folk att lägga märke till en, att stanna,
att bli underhållna och att ge en pengar.
Ja…
Nu tjänar jag pengar, men under hela min tidiga karriär
försökte jag få uppskattning och respekt från auktoriteter och från mina likar,
men nu tänker jag att det nog aldrig kommer att hända.
Jag har insett det.
-Men många andra älskar mig ändå. -Ja. Det har gått för lång tid.
Det du gör, som svart kvinna, är bortom kraftfullt.
Du får var och en av oss att känna att vi lever.
Jag kan vara och handla i affären,
när nån framför mig vänder sig om och säger: "Herregud! Det är hon!"
Jag bara: "Vem?"
Jag letar också efter henne. Jösses…
Vi kommer till en plats där vi inte inser hur stort det är, för du är ju bara du.
-Men det intryck som du gör… -Ja.
…är bortom allt som du kan tänka dig.
-Tack. -På allvar.
Ja…
-Jag tänkte stanna här. -Okej.
Jag tänkte att vi tar en liten sväng på jazzmuseet.
Okej. Det här är min grej.
Som ung svart man vill jag se det arv som de bevarar här inne.
-Vi har lite Louis där. -Ja.
Ingen Doreen, men vi får Louis.
-Ingen Doreen? -Ingen Doreen.
Allihop…
Doreen Ketchens!
Herregud!
Jag gillar det.
Ja.
-Hon bara: "Va?" -Herregud!
-Jag gillar det. Helt fantastiskt. -Mamma! Du är så vacker.
Verkligen.
-"Verkligen." -Jösses!
Vi är tillbaka på college.
Ja!
Hej, Doreen. Det är väldigt roligt att ha dig här.
JAZZMUSEETS CHEF
Jag är ett stort fan. Du kanske känner igen lite saker här.
Vi skulle gärna ha det som en del av vår utställning.
Vi skulle gärna vilja ha med dig, och prata med dig om det.
Din egen plats…
Jag menar…
…på museet!
Kan hela familjen komma fram?
Hon har spelat på New Orleans gator i 40 år.
Hon får äntligen ett erkännande för vad hon gör för staden
och hennes arv kommer att leva vidare.
-Redo? -Jag tror det.
Okej.
"Jazzvirtuosen, utbildaren och ikonen,
klarinettisten dr Doreen J. Ketchens, har spelat för fyra presidenter,
har spelat in ett album nästan varje år sen 1994,
och anses av många vara en kulturambassadör för New Orleans.
I många årtionden har klarinettdrottningen…"
Jag älskar att säga det.
"…spelat på Royal Street med sitt band Doreen's Jazz New Orleans,
en grupp som har rest världen runt och spelat sin energiska New Orleans-jazz
i 47 delstater och 24 länder.
Hon har också spelat med storheter som Ellis Marsalis och Trombone Shorty.
Doreen har spelat med Louisianas filharmoniska orkester flera gånger,
och under New Orleans 300-årsfirande.
Därför, på begäran av stadsfullmäktiges ordförande Helena Moreno,
hyllar härmed staden New Orleans dr Doreen J. Ketchens,
amerikansk jazzklarinettist och kulturambassadör.
Tack för att du världen får ta del av din talang, å hela New Orleans vägnar."
Alla sju medlemmar har skrivit under.
Vi älskar dig så mycket. Du är en sån tillgång för staden.
Vi avgudar dig.
-Den är till dig. -Tal!
Ja, jag kan säga en sak.
När jag kom in sa jag: "Louis Armstrong är min förebild.
Det finns mycket av honom här. Men här finns ingen Doreen."
Jag hade fel.
Tack så mycket, miss Sadie, miss Moreno, Fab 5…
Och alla ni underbara, vackra, fantastiska… Jag bara…
När jag ser mig omkring tänker jag: "Ta det lugnt. Hur hamnade du här?"
Jag menar, jösses!
Tack, allihop. Jag bara…wow.
Verkligen, wow…
Det är så många nivåer. Det är otroligt och jag uppskattar det verkligen.
Tack.
Väldigt ofta hyllar vi människor som inte länge finns kvar.
Att hon får se all uppskattning är verkligen speciellt.
-Så glammig du är! -Jag vet. Vad har hänt?
Varje gång jag har gått förbi dig har jag alltid stannat och blivit upplyft.
Tack.
Vi ska åka till en annan New Orleans-ikon, nämligen Doreen's Sweet Shop.
-Ska vi åka till godisbutiken? -Ja!
Och se arvet efter miss Anna May? Ja? Okej. Då drar vi!
Kom igen!
Jösses!
Wow…
Åh, kära hjärtanes…
-Det ser ut som nån annans ställe. -Nej, det är ditt.
Kära nån.
Du ska bara öppna dörrarna.
-Vill du gå in? -Ja.
-Det doftar som min mammas butik. -Okej.
Öppna ögonen.
Jösses!
Ditt namn står på alla…
Kära nån!
Kära hjärtanes…
Kära nån…
Kära hjärtanes…
Jösses…
Jag är helt överväldigad. Jag är så tacksam. Så välsignad.
Jag är så tacksam.
Kära jäkla hjärtanes!
Herregud, hon svor nästan!
Herregud!
Det första jag såg var min mamma.
Sen såg jag min pappa och min vackra dotter.
Det är helt otroligt att se hur de har…förevigats.
Din familj har gjort stort intryck här. Musik, kultur och den här godisbutiken.
Jösses. Tack så mycket.
Kära hjärtanes.
-Och våra mästerverk. -Det känns som att vi är på rätt spår.
Det var viktigt för mig att låta henne minnas hur det var,
så att hon kan förbereda sig på vad det kommer att bli.
-Får jag bli den första ungen som stjäl? -Den första!
Ska vi släppa in dem?
-Jag är redo. -Och du är så snygg!
Vi måste gå så där.
-Ja! -Ja!
Välkomna in.
I dag får Doreen inse att hon är en viktig del av den här världen.
-Det är så fint. -Eller hur?
Hon har skapat en helt unik plats för den unika konstnär som hon är.
Att det förevigas av en institution,
dit folk kan komma och lära sig om ditt liv och vad du har gjort
för din stad och för jazzmusiken, det borde ha hänt för flera tiotal år sen.
Man kan aldrig få för mycket godis. Det är gratis. Vill ni ha godis?
Godisbutiken kan förhoppningsvis bli ett sätt att hylla hennes arv
och gemenskapen här, som Doreen kan driva så länge hon vill.
Wow…
Helt otroligt.
Jösses. Det här är helt enastående.
Att göra de här och experimentera med er
har varit nåt av det roligaste jag har gjort på väldigt länge.
-Detsamma. -Det var så roligt att leka.
Jag befinner mig på en plats nu där jag har ett enormt försprång,
och jag har en massa bra idéer
för saker som min mamma och pappa absolut skulle bli stolta över.
Och den unga Doreen.
Jag känner verkligen att jag kunde börja på en väldigt viktig resa i dag,
där musiken och godisbutiken, arvet från den, går hand i hand.
Det är som en saga. Helt otroligt.
Jag ska se till att när man kommer in här, så känner man doften och ljudet av kärlek.
Undertexter: Peeter Sällström Randsalu